Справа № 392/721/24
Провадження № 2/392/111/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Бадердінової А.В., секретар судового засідання Покуц І.С., розглянувши у відкритому підготовчому судовому розглянувши цивільну справу №392/721/24 за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Беспалова Наталка Олександрівна до Селянського (фермерського) господарства «Марина», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Сосновський Андрій Васильович про розірвання договору міни,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Беспалова Н.О. звернулася до суду з даним позовом до відповідача Селянського (фермерського) господарства «Марина», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Сосновського А.В. про розірвання договору міни.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Беспалова Н.О. в підготовче судове засідання подала заяву, зареєстровану судом 08.09.2025 року за вх. №9369, в якій просила залишити без розгляду позовну заяву позивача ОСОБА_1 про розірвання договору міни на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Представник відповідача СФГ «Марина» - адвокат Кривонос А.І. в підготовче судове засідання подав заяву, зареєстровану судом 08.09.2025 року за вх.№29364, в якій не заперечував проти залишення позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання договору міни без розгляду. Раніше подане клопотання про розподіл витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката просив розглядати у його відсутність та відсутність відповідача.

Представник відповідача СФГ «Марина» - адвокат Кривонос А.І. в підготовче судове засідання подав клопотання, в якому просив у разі ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову чи закриття провадження у справі стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь СФГ "Марина" понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

На обґрунтування клопотання зазначив, що сторонами договору обумовлено розмір гонорару з урахуванням ціни позову, засад розумності, справедливості, а також складності справи та витраченого адвокатом часу. Витрати СФГ «Марина», пов`язані з оплатою послуг адвоката, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в суді, розподіляється між сторонами на загальних підставах, визначених ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у справі, подано у додатку №1.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Беспалова Н.О. подала заяву, в якій просила відмовити представнику відповідача у стягненні витрат на оплату послуг адвоката. На обґрунтування заяви зазначила, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Щодо залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Отже, подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача, яке не може бути обмежено судом.

Згідно з п.1 ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду та роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Щодо заяви представника відповідача адвоката Кривоноса А.І. про стягнення з позивача понесених судових витрат на правову допомогу адвоката, суд дійшов таких висновків.

Представник відповідача адвокат Кривонос А.І., заявляючи вимогу про компенсацію здійснених відповідачем витрат на правничу допомогу, вказує на те, що між сторонами обумовлено розмір гонорару з урахуванням ціни позову, засад розумності, справедливості, а також складності справи та витраченого адвокатом часу. Зазначив, що витрати СФГ "Марина", пов`язані з оплатою послуг адвоката, адвокатських бюро, колегії, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в суді, розподіляється між сторонами на загальних підставах, визначених ст. ст.141, 142 ЦПК, відповідно до якої судові витрати правової сторони відшкодовуються за рахунок винної.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача додано: договір про захист (представництво) надання правничої допомоги № 25-24 від 01.02.2024 року, додаткова угода до договору про захист (представництво) та надання правничої допомоги №25-24 від 01.08.2024 року, що укладена між Адвокатським об`єднанням "АК "Макєєв та Партнери" та СФГ "Марина", акт наданих послуг від 01.08.2024 року, згідно з яким вартість правової допомоги АО "АК "Макєєв та Партнери" становить 20000 грн, рахунок №25-24 від 01.08.2024 року на суму 20000 грн, платіжна інструкція №64 від 28.11.2024 року про сплату коштів у розмірі 20000,00 грн за надання правової допомоги за договором №25-24 від 01.08.2024 року, опис (наданих послуг), виконаних адвокатом при наданні правової допомоги СФГ "Марина" у цивільній справі №392/721/24.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат, до яких належать судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Стаття 141 ЦПК України регламентує загальні правила розподілу судових витрат.

Положення статей цивільно-процесуального законодавства України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується під час закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.

Суд зазначає, що судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Статтею 142 ЦПК України передбачено, що "Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду" закріплений розподіл судових витрат, зокрема у разі позову без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК у разі залишення позову без розгляду, витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, у разі необґрунтованих дій позивача.

Отже, у випадку залишення позову без розгляду, відповідач вправі заявити про відшкодування йому понесених витрат і це право закріплено законодавчо.

Водночас механізм реалізації права на відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (до яких належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу), визначає умови, ст. 142 ЦПК України.

При застосуванні положень ст. 142 ЦПК України, судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача.

Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Тобто, стягнення з позивачки компенсації понесених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу), у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку доведення стороною та встановлення судом необґрунтованості дій позивача.

Відповідно до вищевказаного виходить, що для стягнення компенсації здійснених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були нею здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяла позивачка недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяла правильному вирішенню спору; чи недобросовісна позивачка мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивачки умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується.

Близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Постанова ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21).

Добросовісність учасників судового процесу полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

У даній справі позивач 18.04.2024 звернувся до суду з позовом про розірвання договору міни.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.07.2024 відкрито провадження у справі та витребувано докази. 13.08.2024 року представником відповідача подано відзив та заява про закриття провадження у справі. 08.09.2025 року представником позивача подано заяву про залишення позову без розгляду.

У клопотанні представник відповідача адвокат Кривонос А.І. зазначає, що відповідач з метою здійснення представництва прав та законних інтересів клієнта при розгляді справи уклала договір про надання правничої допомоги.

Разом з тим, в порушення вимог передбачених п.5 ст.142 ЦПК України заява представника відповідача адвоката Кривоноса А.І. про компенсацію здійснених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу не містить доводів, які саме дії позивача є необґрунтованими або недобросовісними. Не обґрунтована така заява і тим, що такі дії позивача були винними та умисними і чим це підтверджується, або те, що позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача.

Суд звертає увагу, що ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак відповідно до висновків Верховного Суду (викладених у постановах від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17) очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для залишення позову без розгляду.

Тобто, стаття 142 ЦПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, такі обставини встановлюються судом у кожній справі, загального принципу немає.

Верховний Суд акцентує, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17).

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55,124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України).

Само по собі постановлення ухвали про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, так як звернення до суду є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Відповідно до положень статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді.

Суд виходить з того, що само по собі подання позову (звернення позивача до суду за захистом порушеного права) не може беззаперечно свідчити про необґрунтованість її дій та пред`явлення позову з метою порушення інтересів відповідачки чи зловживання процесуальними правами, адже доступ до суду є правом особи, гарантованим державою.

Сам по собі факт подачі заяви про залишення позову без розгляду, не підтверджує свідоме порушення позивачкою охоронюваних законом прав та інтересів відповідача та не свідчить про наявність підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Судом не встановлено того, що позивач від моменту звернення до суду із позовною заявою і до залишення позову без розгляду, діяла недобросовісно, зловживала процесуальними правами, мала на меті ущемлення прав відповідача.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність доказів про необґрунтовані дії позивача щодо пред`явлення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника відповідача про компенсацію витрат в порядку ч.5 ст.142 ЦПК України, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, не може вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 141, 142, 200, 257, 258, 260, 261, 263 ЦПК України, суд,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Беспалова Наталка Олександрівна до Селянського (фермерського) господарства «Марина», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Сосновський Андрій Васильович про розірвання договору міни,- залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

У задоволенні заяви представника відповідача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч.5 ст.142 ЦПК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова