Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді - Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Лутнянського І.Р., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу №308/18132/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості майна набутого у зареєстрованому шлюбі

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення вартості майна набутого у зареєстрованому шлюбі, згідно з яким просить визнати добудову площею 11.1 до квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 146 008 (сто сорок шість тисяч вісім) грн. та судові витрати по справі в сумі 37 500 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 17.12.1993 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 вересня 2023 року, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 01.08.2024 р., даний шлюб розірвано. За період перебування у шлюбі сторони набули у власність рухоме майно, предмети домашнього вжитку та створили нерухоме майно. Так на підставі договору дарування від 05 грудня 2000 р., посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського МНО Смирновою С.М., позивачем було подаровано відповідачці квартиру АДРЕСА_1 . У період проживання у зареєстрованому шлюбі сторони за спільні кошти здійснили 2 (дві) добудови до квартири площею 4.5 м.кв та 6.6 м.кв внаслідок чого квартира з 42.8 кв.м збільшилась до 53.9 м. кв. Згідно з висновком судового експерта Павлич О.В. від 13.08.2024 р. за № Д10/2024 на поставлені запитання: Яка характеристика та вартість квартири АДРЕСА_1 ? Як змінилася площа зазначеної квартири у період з дати набуття її у власність ОСОБА_4 у 2000 р. та на момент дослідження та Чи є такі зміни в квартирі істотними у розумінні вимог ст. 62 СК України? надано наступні висновки. Станом на час проведення експертизи до квартири АДРЕСА_1 добудовано дві добудови. Вартість квартири без добудов становить - 1 541 938 грн, а з добудованим 1 833 954 грн., тобто вартість квартири при належному введені в експлуатацію добудов збільшиться на 292 016 грн. Площа квартири АДРЕСА_1 у період з дати набуття її у власність ОСОБА_4 у 2000 р. та на момент дослідження збільшилася на 11.1 м.кв. при цьому дозвільні документи на добудову експерту не надано. Дане питання виходить за межі компетенції експерта так як питання істотності збільшення майна надає суд. Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на 1/2 частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу. Враховуючи, що добудова площею 11.1 м. кв. до нерухомого майна площею 42.08 м.кв. у розумінні ст. 62 СК України не є істотною, то питання визнання всього нерухомого майна квартири з добудовою не ставиться. Набуте у шлюбі нерухоме майно, а саме добудова до квартири вартістю 292 016 грн. слід визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснити його поділ шляхом компенсації позивачу половини вартості набутого майна, а сам об`єкт нерухомого майна залишити у власності відповідачки.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2024 постановлено відмовити у задоволенні заяви представника заявника Шпуганич Василя Петровича про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості майна набутого у зареєстрованому шлюбі.

Представник відповідача подав відзив на позов, згідно з яким вказує, що дійсно відповідач являється власником будинку АДРЕСА_2 , проте надати докази права власності не може. Вважає, що поданий позов є безпідставним, тому не підлягає до задоволення. Позивач стверджує, що він на підставі договору дарування від 05.12.2000, посвідченого нотаріусом Смирновою С.М., подарував відповідачу квартиру в будинку АДРЕСА_3 . Оскільки відповідач 05.12.2000 року отримала в дар квартиру за адресою АДРЕСА_2 , з цього моменту стала власницею нерухомого майна, яке мало статус особистої власності подружжя. Пред`являючи вимогу до відповідача про визнання недобудови спільною власністю, не надав до позову доказів, кому саме на момент подання позову належить основний об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою АДРЕСА_2 . Матеріали справи не містять доказів, що спірна добудова до квартири зведена у законний спосіб. За відсутності відповідних документів вона має статус самочинного будівництва. Суб`єкт, який здійснив самочинне будівництво, не набуває права власності або іншого речового права на такий об`єкт. Об`єкт самочинного будівництва є об`єктом виключеним з цивільного обороту, оскільки на нього відсутнє право власності або інше речове право. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2025 постановлено відмовити в задоволення клопотання представника позивача - ОСОБА_1 та представника відповідача - ОСОБА_2 про залученні у справі третьої особи у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості майна набутого у зареєстрованому шлюбі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2025 постановлено відмовити в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про залученні у справі третьої особи у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості майна набутого у зареєстрованому шлюбі. Відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про визнання обов`язковою явки у судове засідання відповідачки ОСОБА_4 . Задовольнити клопотання представника позивача про виклик судового експерта Павлич Олександра Васильовича (м. Ужгород, вул.Гойди, 14) про надання роз`яснення свого висновку, якому слід з`явитися у судове засідання, призначене Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області на 24.03.2025 на 13.10.

Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими надав заперечення щодо заявлених представником позивача заяв з процесуальних питань.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2025 клопотання представника позивача про виклик свідків задоволено. На підставі ст. 91 ЦПК України, у судове засідання, яке призначено на 13 год. 10 хв. 24.03.2025, викликано у якості свідків: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , місце роботи приватний підприємець, к.т. НОМЕР_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_5 , пенсіонера, к.т. НОМЕР_2 ; ОСОБА_7 , АДРЕСА_6 , приватний підприємець у сфері нерухомості к.т. .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2025 постановлено відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача Дудурича І.В. про визнання зловживання процесуальними правами у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості майна набутого у зареєстрованому шлюбі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, наведених у позові, доданих до нього доказів. Відповідачка не вживала дії щодо введення в експлуатацію даного майна, отримала майно внаслідок договору дарування, у 2008-2012 роках було здійснено добудову , у матеріалах справи наявна технічна документація та висновок експерта.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з наведених у відзиві на позов підстав, вказаних у заявах про суті справи. Даний об`єкт виключений з експлуатації, є самочинно збудованим майном, тому не може бути предметом судового розгляду, не може бути об`єктом спільної сумісної власності. Прибудови не були введені в експлуатацію, збудовані на чужій земельній ділянці, позивач обрав неналежний спосіб захисту. Позивач просить стягнути не вартість матеріалів, майна згідно висновку експерта.

Суд, заслухавши учасників розгляду даної справи, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 грудня 1993 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб відділом ЗАГСу Ужгородської міської управи, про що зроблено відповідний актовий запис №939, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , доданою до матеріалів справи.

01.09.2023 згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.09.2023 у справі №308/8304/23 шлюб, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований у відділі загсу Ужгородської міської управи, про що зроблено відповідний актовий запис №939 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 17.12.1993 розірвано. Згідно з постановою Закарпатського апеляційного суду від 01.08.2024 у справі №308/8304/23 рішення набрало законної сили.

Згідно з договором купівлі-продажу від 05.12.2000, посвідченим нотаріально, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар належну дарителю квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира в цілому складається з двох кімнат житловою площею 27,1 кв.м, загальною площею 42,8 кв.м.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № інформаційної довідки 350508628 відсутні відомості про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з висновком експерта за результатом проведеного будівельно-технічного дослідження від 13.08.2024 №Д10/2024 на питання: 1) Яка характеристика та вартість квартири АДРЕСА_1 ? Надано відповідь: станом на час проведення експертизи до квартири АДРЕСА_1 добудовано дві добудови як це вказано на рис.2. Вартість квартири без добудов становить - 1 541 938 грн., що в еквіваленті на долари США при курсі НБУ станом на 13.08.2024 (41,11 грн/США) складає 37 507,61 $, а з добудованим 1 833 954 грн., що в еквіваленті на долари США при курсі НБУ станом на 13.08.2024 (41,11 грн/США) складе 44 610,90 $. Тобто вартість квартири при належному введені в експлуатацію добудов збільшиться на 1938=292 016 грн, що в еквіваленті на долари США при курсі НБУ станом на 13.08.2024 (41,11 грн/США) склад 7 103,28 $. На питання: 2) Як змінилася площа зазначеної квартири у період з дати набуття її у власність ОСОБА_4 у 2000 р. та на момент дослідження? Експертом надано відповідь: Площа квартири АДРЕСА_1 у період з дати набуття її у власність ОСОБА_4 у 2000 р. та на момент дослідження збільшилася на 11,1 кв.м, при цьому дозвільні документи на добудову експерту не надано. На питання: 3) Чи є такі зміни в квартирі істотними у розумінні вимог ст. 62 СК України? Експертом надано відповідь: Дане питання виходить за межі компетенції експерта, так як питання істотності збільшення майна надає суд.

Вказане майно подаровано відповідачці позивачем у період перебування у шлюбі, добудову до якого вважає спільною сумісною власністю. Суду не надано доказів наявності між сторонами шлюбного договору чи домовленості стосовно майна про інше.

У судовому засіданні 12.05.2025 свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_4 повідомив наступне. Зі сторонами є сусідом. Щодо прибудови, то зазначив, що така збудована на початку 2000 років, зараз у придатному стані має вікна, двері. На даний час там проживає жінка і діти. Сам проживає на 5 поверсі, прибудова на 1 поверсі, там хтось проживає. Стосовно будівництва, то сусід будувався під час перебування у шлюбі, точніше з 1996 року по 2001 рік.

У судовому засіданні 12.05.2025 свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що проживає: АДРЕСА_5 , знайомий зі сторонами, повідомив наступне. У 2008 році позивач почав будувати, оскільки цікавився у нього розцінками, як проводити роботи, особисто йому пропонував, однак, на той час був зайнятий. Ця прибудова готова, там проживає жінка, бо приходи до них, навіть 1 місяць назад, стосовно оплати за інтернет. Будівництвом займався ОСОБА_9 , такий питав, людей шукав, сам є будівельником з вищою політехнічною освітою. Початок робіт був у 2008 році, зводили фундамент, стіни, стосовно іншого йому було не цікаво, не пам`ятає. Саме будівництво пам`ятає, оскільки були люди, рух був.

У судовому засіданні 01.08.2025 свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що проживає: АДРЕСА_7 , з відповідачкою перебуває у робочих стосунках, повідомила, що працює у сфері нерухомості 30 років, є платником податків, ФОП. Зазначила, що до неї звернувся позивач і просив оформити документи з приводу дозволу на прибудову квартири міська рада надала дозвіл за умови прибудови у межах дворику, без виходу на центральну частину вулиці, не виходячи за межі верхнього приміщення. Це відбувалося у 2008-2010 роках, з відповідачкою не контактувала, з позивачем так, такий був замовником. На питання чи знала про власника відповіла, що, мабуть, позивач, оскільки такий був замовником, перевіряла документи, інакше би не звернувся.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 65 СК України регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України)

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно з вимогами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю дружини, оскільки подароване такій чоловіком згідно з договором дарування від 05.12.2000.

Приписами частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно із частиною третьою статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку, квартири після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 570/1268/17 (провадження № 61-9251св23), від 22 травня 2024 року у справі № 369/2750/21 (провадження № 61-11313св23).

Втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № № 14-8цс21)).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

У даному випадку майно не є незакінчене будівництвом.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

У постанові від 25 березня 2020 року у справі № 715/1347/14-ц (провадження № 61-34987св18) Верховний Суд погодився із висновком апеляційного суду про те, що самочинне будівництво підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на будівельні матеріали, які були використані при будівництві відповідно до судової будівельно-технічної експертизи, де зазначено, що в процесі самочинного будівництва житлових будинків (літ. «А», літ. «Ж»), господарських будівель та споруд використано будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, які підлягають поділу. Верховний Суд вказав, що самочинно збудовані житлові будинки, господарські будівлі і споруди не підлягають визнанню об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Водночас будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва, є майном, набутим подружжям під час шлюбу.

Поряд з цим, позивач звернувся до суду з позовною вимогою визнати добудову площею 11.1 до квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 146 008 (сто сорок шість тисяч вісім) грн., а не на будівельні матеріали.

Суду не надано доказів, що на добудову площею 11.1 до квартири АДРЕСА_1 виникло право власності, а отже, таке є самочинно збудованим майном, отже, не є об`єктом права власності та не може бути об`єктом права спільної сумісної власності.

Не підлягають поділу (виділу)об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Схожі висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21).

Виходячи з перелічених вище висновків Верховного Суду України та Верховного Суду не є об`єктом права власності новостворений об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, будівельного паспорта (схеми намірів забудови), оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Такий об`єкт не підлягає поділу. Позовна вимога про визнання права власності та стягнення компенсації за такі позивачем не заявлялась, тому позивач звернувся з неналежним способом захисту.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 79 ЦПК України, зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведені обставини та відсутність доведених належними доказами підстав визнати спільною сумісною власністю добудову площею 11.1 до квартири АДРЕСА_1 , у задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судові витрати покласти на підставі ст. 141 ЦПК України на позивача.

Керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості майна набутого у зареєстрованому шлюбі відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 07.10.2025.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда