Справа № 347/972/25
Провадження № 2/347/608/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Сумарука І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженоювідповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

16.05.2025 року представник позивача Лисенко О.С. в системі Електронний суд подала позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 22.04.2024 року було укладено Кредитний договір (оферти) №22.04.2024-100000976.Вказаний договір було укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», шляхом підписання відповідачем ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором(код з смс-повідомлення). Відповідно до умов договору Позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн. строком на 210 днів, з датою повернення 17.11.2024 року. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договоромналежним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 17.11.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 41800 грн., що складається ззаборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000 грн., по процентам врозмірі 23100 грн., комісії в розмірі 2200 грн. та неустойка в розмірі 5500 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

У зв?язку із наведеним, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №22.04.2024-100000976 від 22.04.2024 у розмірі 41800грн., а також оплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що позов визнає частково, а саме у частині стягнення основного боргу у сумі 11000 грн.Також, звернув увагу суду, що умови договору про надання споживчого кредиту від 22.04.2024 року №22.04.2024-100000976 про те, що за користування коштами споживчого кредиту реальна річна відсоткова ставка становить 365% річних (зазначено у паспорті споживчого кредиту), з урахуванням положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими умовами договору, адже встановлюють вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 березня у справі №902/417/18 запровадила механізм обмеження свободи договору з огляду на загальні засади справедливості. Співмірність суми боргу за договором та штрафних санкцій, а у цій справі нарахованих відсотків за користування коштами є явно неспівмірними. Показовим для Суду стало те, що загальна сума заявлених штрафних санкцій більш ніж вдвічі перевищує суму основної заборгованості. А у цій справі таке перевищення також становить більше, ніж потрійну суму. Тому відповідач вважає, що правовий висновок Великої Палати, щодо застосуванняпріоритетності принципу справедливості та розумності умов договору над принципом свободи, має розповсюджуватися на правовідносини за договором, які виникли між сторонами у цій справі.

Зазначив також, що згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №22.04.2024- 100000976 від 22.04.2024 року, до загального розміру заборгованості включено заборгованість за комісією за надання кредиту у розмірі 2200 гривень.Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності зверненню споживача із запитом щодо надання такої інформації.Умовами кредитного договору встановлено, що комісія за надання кредиту становить 2200грн.Враховуючи, що відповідачу встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 2200,00 гри є нікчемним. Окрім того, зазначив, що позивачем нараховано неустойку у розмірі 5500 грн., що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги відповідачем визнаються лише в частині основного боргу у сумі 11000 грн., а в іншій частині просив відмовити через несправедливі умови договору, а також просив звільнити його від сплати судового збору, як учасника бойових дій.

У відповіді на відзив представником позивача висловлено заперечення щодо мотивів наведених у наданому стороною відповідача відзиві на позов. Зокрема, щодо відповідності процентної ставки кредитного договору до норм чинногозаконодавства зазначив наступне. Так, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти розміру процентної ставки,передбаченої в кредитному договорі, зазначаючи що розмір процентної ставки невідповідають вимогам розумності та справедливості.У зв`язку з чим, повідомляємо що законом України «Про споживче кредитування`передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентноїставки не може перевищувати 1 %.Відповідно до умов кредитного договору, розмір денної процентної ставки складає1%, що відповідає вимогам чинного законодавства, отже нарахування процентів заданою процентною ставкою є легітимним та застосовним.

Щодо розрахунку заборгованості вказав, що відповідач заперечує вірність розрахунку спірної заборгованості, проте не зробиввласного, а відтак вести мову предметно про конкретні суми не доводиться.Водночас, зазначив, щооскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статусфінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з наданняфінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і наумовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надатипервинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунокє належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов?язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв.

Щодо застосування положень ЗУ «Про споживче кредитування», то вказав, що у спірному кредитному договорі зазначено всю інформацію, визначену ч.1ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак, він не єнікчемним в силу закону, а умови спірного кредитного договору встановлені увідповідності до чинного законодавства, зокрема і у відповідності до цього Закону.Також, сторона відповідача не зазначила, яке саме її право, як споживачафінансової послуги, було обмежено кредитним договором.

Щодо комісії, то комісія пов?язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштівна рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усімаумовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплатипроцентів, комісії та неустойки у разі їх наявності , розуміє та зобов`язується їхвиконувати.

В той же час зазначили, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Провнесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державногорегулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Проспоживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, на підставі яких, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторамдозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та іншихплатежів, передбачених договором про споживчий кредит за простроченнявиконання зобов`язань.Кредитний договір з відповідачем був укладений 22.04.2024 року, тобто після набуттячинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустокий є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК Україниврегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальниківпри отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" єспеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових таорганізаційних засад споживчого кредитування.А тому, зважаючи на викладене, сторона позивача вважає, що неустойка за прострочення відповідачем виконаннязобов`язання є правомірною та підлягає стягненню.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з?явився, однак у позовній заяві і відповіді на відзив, сторона позивача просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 21.05.2025 року позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторони відповідача, призначено справу до судового розгляду на 01.07.2025 року.

10.06.2025 року від відповідача надійшов відзив на позов.

16.06.2025 року від позивача поступила відповідь на відзив.

01.07.2025 року та 19.08.2025 року у зв?язку із відпусткою судді, судове засідання відкладено на 02.10.2025 року.

Про судове засідання відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі до суду не поступало.

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, та подав відзив на позов, в якому висловив свою позицію щодо позовних вимог, а позивач просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом установлено, що 22.04.2024 року відповідач ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення) підписав Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) (а.с.14-17), Заявку (а.с.17-18), Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с.18-19) та Паспорт споживчого кредиту (а.с.20-21), уклавши таким чином із позивачем ТОВ «Споживчий центр» кредитний договір №22.04.2024-100000976.

Копією скріншота Bank ID підтверджено, що позичальником ОСОБА_3 під час укладення кредитного договору №22.04.2024-100000976 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи Bank ID Національного банку,в якій відображено інформацію необхідну для підтвердження особи позичальника(а.с.22).

Згідно копії квитанції від 22.04.2024 року, на платіжну картку № НОМЕР_1 в системі LIQPAY було здійснено переказ грошових коштів у сумі 11000 грн. з призначенням платіжної операції видача за договором кредиту №22.04.2024-100000976 від 22.04.2024 року (а.с.23).

Згідно копії Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №22.04.2024-100000976 від 22.04.2024 року, заборгованість позичальника ОСОБА_4 по вказаному договору складає 41800 грн., а саме: 11000 грн. основний борг, 23100 грн. проценти, які нараховані за період з 22.04.2024 року по 17.11.2024 року, 2200 грн. комісія та 5500 грн. - неустойка (а.с.24).

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 08.09.2023 року, відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с.41).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_3 ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем (ТОВ «Споживчий центр») за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Споживчий центр»).

Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Окрім того, спірні правовідносини регулюються нормами Законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію».

Зокрема, норми Закону України«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,визначають правові та організаційні засади електронної ідентифікації та надання електронних довірчих послуг, права та обов`язки суб`єктів відносин у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.

Так, згідно ч.2 ст.16 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», до складу електронних довірчих послуг входять: створення, перевірка та підтвердження удосконаленого електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката автентифікації веб-сайту; формування, перевірка та підтвердження електронної позначки часу; реєстрована електронна доставка; зберігання удосконалених електронних підписів, печаток, електронних позначок часу та сертифікатів, пов`язаних з цими послугами. Кожна послуга, що входить до складу електронних довірчих послуг, може надаватися окремо або в сукупності.

Положеннями ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також, відповідно до ч.ч.12-13 ст.11 ЗУ«Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ізстаттею 64Цивільного процесуального кодексу України,статтею 36Господарського процесуального кодексу України тастаттею 79Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ст.ст.3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

-електронного підпису відповідно до вимог законів України"Про електронні документи та електронний документообіг"та"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 22.04.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір (оферти) (кредитної лінії) №22.04.2024-100000976, відповідно до умов якого Позичальнику було надано кредит у розмірі 11000 грн. строком на 210 днів, зі сплатою передбачених договором відсотків.

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.

Однак, всупереч умов кредитного договору №22.04.2024-100000976 від 22.04.2024 року відповідач ОСОБА_2 не виконав свої зобов?язання. І згідно наданого позивачем розрахунку, загальна заборгованість за вказаним договором становить 41800 грн., а саме: 11000 грн. основний борг, 23100 грн. проценти, які нараховані за період з 22.04.2024 року по 17.11.2024 року, 2200 грн. комісія та 5500 грн. - неустойка.

При цьому, як зазначено у п.8 Заявки Кредитного договору №22.04.2024-100000976 від 22.04.2024 року, сторони погодили комісію пов`язану з наданням кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 2200 грн. (а.с.17), яка сплачується згідно Графіку платежів в перший день кожного з 2 чергових платежів та підлягає стягненню на користь позивача.

У відзиві на позовну заяву, відповідач вказує на неправомірність стягнення позивачем суми комісії. Однак з цього приводу, слід зазначити, що частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

У розділі кредитного договору «8.Позичальник має право» передбачено право позичальника на отримання інформації за договором, плата за одержання такої інформації ні в умовах кредитного договору, ні в паспорті споживчого кредиту, ні в графіку платежів не передбачена.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке.

Закон № 1734-VIII(ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день розгляду справи судом першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Кредитний договір № 22.04.2024-100000976 від 22 квітня 2024 року передбачає сплату комісії за надання кредиту. Наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» прямо не вказують на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту.

Умови кредитного договору, якими визначено права споживача, умови кредитування, визначені у паспорті споживчого кредиту, є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що одноразова комісія за надання кредиту може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність такої умови.

Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки в розмірі 5500 грн., то суд зазначає наступне.

Положенням п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, від заявленої загальної суми заборгованості 41800 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача слід відняти суму неустойки, яка становить 5500 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості за вказаним договором становитиме 36300 грн., а саме: 11000 грн. основний борг, 23100 грн. проценти, які нараховані за період з 22.04.2024 року по 17.11.2024 року та 2200 грн. комісія.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №22.04.2024-100000976 від 22.04.2024 року у розмірі 36300 грн.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2103, 61 грн. (36300 х 100% : 41800 = 86,84; 2422,40 : 100% х 86,84= 2103,61).

При цьому суд зазначає, що клопотання відповідача про звільнення його від сплати судового збору задоволенню не підлягає, оскільки положенням п.13 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. А дана справа, предметом спору якої є стягнення заборгованості за кредитним договором, не належить до категорії, на яку поширюється норма щодо пільги по сплаті судового збору.

На підставі статей 11, 207, 526, 549, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського 133-А, код ЄДРПОУ 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №22.04.2024-100000976 від 22.04.2024 року у розмірі 36300 (тридцять шість тисяч триста) грн., а також 2103 (дві тисячі сто три) грн. 61 коп. сплаченогосудового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2025 року.

Суддя Ю.С. Кіцула