ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8243/24 Номер провадження 22-ц/814/2573/25Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Пікуля В.П., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Наконечної О.М. та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Вовненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Вовненко Оксани Вікторівни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2025 року ухвалене у складі головуючого судді Чуванової А.М., повний текст рішення складено дата не вказана

та на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2025 року ухвалене у складі головуючого судді Чуванової А.М., повний текст рішення складено дата не вказана

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У серпні 2024 року адвокат Наконечна О.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: житловий будинок (загальна площа 88,8 кв. м., житлова площа: 66, 3 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, загальною площею 0,0518 га, кадастровий номер: :18:004:0303, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб, дата реєстрації 20.05.2021 року; поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за позивачем ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину житлового будинку (загальна площа 88,8 кв. м., житлова площа: 66, 3 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;; 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0518 га, кадастровий номер: :18:004:0303, яка находиться за адресою: АДРЕСА_1 ;; поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за відповідачем ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину житлового будинку загальна площа 88,8 кв. м., житлова площа: 66, 3 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0518 га, кадастровий номер: :18:004:0303, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; в рахунок компенсації вартості майна, стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля марки Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб., у розмірі 401212,50 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

В обґрунтування вимог позову посилається на те, що між сторонами 27.11.2013 року був укладений шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1780 від 27.11.2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дочка ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачем.

За час перебування у шлюбі подружжям було придбано земельну ділянку (кадастровий номер :18:004:0303) разом з житловим будинком (загальна площа 88,8 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_1 ; та легковий автомобіль марки Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб., дата реєстрації 20.05.2021 року, номерний знак НОМЕР_1 , право власності на які було оформлено на відповідача.

На даний час подружжя перебуває в стадії розлучення. Відповідач не визнає за позивачем права власності на спірне нерухоме майно та автомобіль, тому вона змушена звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права власності на спірне майно.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач разом із відповідачем з 27.11.2013 року перебували у шлюбі та проживали однією сім`єю, і вели спільне господарство та мали спільний бюджет, позивач вважає, що автомобіль марки Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб., дата реєстрації 20.05.2021 року, та земельна ділянка разом з будинком за адресою: АДРЕСА_1 є спільним майном позивача та відповідача, оскільки вони придбані в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя. Разом з тим, позивачу стало відомо, що спірний автомобіль Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб., дата реєстрації 20.05.2021 року, було продано відповідачем без згоди та відома позивача 12 липня 2024 року. Сума за яку було продано автомобіль позивачу не відома, оскільки відповідач навіть не повідомив її про цей факт, а кошти від його продажу привласнив собі.

З метою отримання інформації на підтвердження факту продажу спірного автомобіля адвокатом Наконечною О.М. було направлено адвокатський запит від 06.08.2024 року до Регіонального сервісного Центру МВС України в Полтавській області. Із відповіді на запит, вбачається, що відповідачем спірний автомобіль було продано та перереєстровано на іншу особу 12.07.2024 року, тобто в період шлюбу. Виходячи з приписів ст. ст. 69, 70 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, спірний автомобіль Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб., дата реєстрації 20.05.2021 року, є спільним майном подружжя. Разом з тим, визначити частку у цьому майні реальна можливість відсутня, оскільки реально спірний автомобіль - відсутній, а тому така позовна вимога як визначення частки в спірному автомобілі вирішена судом на разі бути не може. Отже, оскільки позивачу невідома на даний час сума коштів за яку відповідачем було продано спірний автомобіль, тому при визначенні його дійсної вартості необхідно виходити з його ринкової вартості на час розгляду справи. Зокрема, якщо зробити аналіз ринку автомобілів аналогічної марки, то необхідно виходити з наступної вартості. Про ці обставини зокрема свідчать оголошення із сайтів з продажу. Аналізуючи вартість аналогічних за якостями автомобілів, позивач вважає що вартість спірного автомобіля складає приблизно 19 500 доларів США (при курсі станом на 08.08.2024 року 1 дол. США = 41,15 грн.), що в еквіваленті на гривні становить 802 425 грн. 00 копійок. Оскільки на разі може бути вирішено питання лише про компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб, дата реєстрації 20.05.2021 року, тому вказана сума, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 401212,30 грн.

Оскільки, відповідач не надає позивачу правовстановлюючі документи на вищезазначений житловий будинок і земельну ділянку, з метою отримання інформації відносно спірної земельної ділянки та будинку за адресою: АДРЕСА_1 було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно висновку до Звіту про визначення оціночної (ринкової) вартості спірного майна, оціночна (ринкова) вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами із земельною ділянкою складає - 1 266 554 грн.

Враховуючи вищевикладене, та те, що земельну ділянку (кадастровий номер :18:004:0303) разом з житловим будинком (загальна площа 88,8 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_1 та легковий автомобіль марки Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб., дата реєстрації 20.05.2021 року, було придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя та відповідно є об`єктами спільної власності подружжя, тому для належного захисту прав позивача необхідно здійснити поділ спірного майна. На підставі викладеного, позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2025 року позов адвоката Наконечної Олени Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено.

Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : житловий будинок (загальна площа 88,8 кв. м., житлова площа: 66, 3 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, загальною площею 0,0518 га, кадастровий номер: :18:004:0303, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб, дата реєстрації 20.05.2021 року.

Поділено спільне сумісне майно подружжя, визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину житлового будинку (загальна площа 88,8 кв. м., житлова площа: 66, 3 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0518 га, кадастровий номер: :18:004:0303, яка находиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділено спільне сумісне майно подружжя, визнано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину житлового будинку загальна площа 88,8 кв. м., житлова площа: 66, 3 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0518 га, кадастровий номер: :18:004:0303, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля марки Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб., у розмірі 401212,50 гривень.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду від 04 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , витрати на оплату звітів про оцінку майна 1400 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Вовненко О.В. просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Скасувати додаткове рішення Октябрського районного суду від 04 квітня 2025 року. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати та 8000 грн. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в кожному випадку відсутності представника відповідача адвоката Вовненко О.В. в судовому засіданні були подані відповідні клопотання з чітким і належним обґрунтуванням причин.

Вказані обставини не були надуманими чи створеними штучно, а підтверджувалися її професійною зайнятістю як адвоката участю в інших судових засіданнях, слідчих діях та необхідністю захисту прав клієнтів у кримінальних і цивільних справах. Окрім професійних причин, також були подані документи, пов`язані з особистими обставинами зокрема, хворобою її дітей під час епідемії у дитячих навчальних закладах, що є беззаперечно поважною підставою відповідно до практики судів та правових норм.

Суд кожного разу завчасно отримував повідомлення і клопотання, що свідчить про добросовісну поведінку сторони та повагу до судового процесу. Жодної спроби затягування чи спекуляцій із датами не простежується всі обставини мали документально підтверджений характер і стосувалися реальних подій, які унеможливлювали фізичну присутність у суді. Таким чином, відсутність представника у кожному конкретному випадку була обґрунтована, поважна, підтверджена, і не мала характеру зловживання процесуальними правами.

Зазначає, що суд не перевірив достовірність поданої позивачем інформації та не звернув увагу на те, що станом на 08.08.2024 офіційний курс долара США становив 40,9847грн(посилання:https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?=08.08.2024&period=daily) а не 41,25 грн, як це було враховано в рішенні суду.

Суд першої інстанції ухваливши рішення 20 березня 2025 року за відсутності учасників справи, не сприявши у реалізації сторонами своїх правами - грубо порушив норми процесуального законодавства.

Сторона відповідача вважає, що розглянувши справу за відсутності учасників справи, суд першої інстанції не забезпечив позивачу та відповідачу у справі можливості обґрунтувати свої доводи та заперечення щодо позову і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14- 144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12- 187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14- 338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14- 364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших). Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Також відповідач не погоджується із додатковим рішенням суду першої інстанції та просить його скасувати в частині часткового задоволення та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та витрат пов`язаних з розглядом справи, оскільки судом не враховані подані стороною відповідача заперечення, та не враховані всі фактичні обставини справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін адвокатів Наконечну О.М. та Вовненко О.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2013 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.17).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10.09.2024 року шлюб між сторонами було розірвано.

За час перебування у шлюбі позивач з відповідачем набули у власність земельну ділянку (кадастровий номер :18:004:0303) разом з житловим будинком (загальна площа 88,8 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18-19).

Згідно матеріалів справи, право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 .

Вартість житлового будинку (загальна площа 88,8 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_1 разом із земельною ділянкою в сумі 1 266 554 грн. підтверджується Звітом про визначення оціночної (ринкової) вартості (а.с.25-45).

За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано легковий автомобіль марки Chevrolet Volt, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1490 см. куб., дата реєстрації 20.05.2021 року, номерний знак НОМЕР_1 , право власності на які було оформлено на відповідача (а.с.24).

З листопада 2022 року по теперішній час позивач ОСОБА_1 разом з дитиною перебуває за межами України (а.с.54-58).

Відповідно до листа від 06.08.2024 року Регіонального сервісного Центру МВС України в Полтавській області вбачається, що відповідачем спірний автомобіль було продано та перереєстровано на іншу особу 12.07.2024 року (а.с.24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої, третьої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пунктах 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерелоічас його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 СК України та статтею 372 ЦК України.

До склада майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СКУкраїни).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції встановивши, що на час придбання спірного майна сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство та підтримували шлюбні відносини, обгрунтовано вважав, що придбане майно підлягає розподілу у рівних частинах.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Вовненко Оксани Вікторівни про те, що вартість автомобіля Chevrolet Volt яку суд першої інстанції взяв до уваги не відповідає середньо ринковій вартості не заслуговують на увагу, оскільки скаржник не надав місцевому суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів. Заперечуючи визначену вартість автомобіля відповідач не надав доказів на її спростування, чи альтернативний варіант оцінки вказаного майна.

Звертаючись до суду з позовом адвокатом Наконечною О.М. було вказано середню ринкову вартість спірного автомобіля марки Chevrolet Volt, 2017 р.в., об`єм двигуна 1490 см.куб, дата реєстрації 20.05.2021 року номерний знак НОМЕР_1 802 425.00 грн.

Колегія суддів зазначає, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18)

Так, враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 12.07.2024 року розпорядився спільним майном на власний розсуд без повідомлення та згоди позивача, отримані кошти від продажу автомобіля використав не в інтересах сім`ї суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача половини вартості вказаного автомобіля.

Окрім того не береться до уваги колегією суддів посилання представника ОСОБА_2 адвоката Вовненко Оксани Вікторівни щодо безпідставного розгляду справи у її відсутність оскільки остання була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2 ст.134 ЦПК України). Пункт 9 частини 3 статті 175 ЦПК України також передбачає подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 06.08.2024 року укладеного між адвокатом Наконечною О.М. та ОСОБА_1 , адвокатом Наконечною О.М. позивачу надавалася правова допомога, що також підтверджується детальним описом виконаних адвокатом робіт (т.1 а.с.220-221).

Згідно п.п. 3.1 вищевказаного договору вартість наданих адвокатом Наконечною О.М. послуг становить 15 000 грн.

Колегія суддів зазначає, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції позивачем надано квитанцією № б/н від 17.08.2024 року та акт приймання-передачі наданих послуг від 11.03.2025 року (т.1 а.с.214-215).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Водночас, згідно із частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Зважаючи на наведене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов висновку, що вартість наданих послуг у розмірі 15 000 грн. є надмірною та неспівмірною зі складністю справи та фінансовим становищем відповідача, а тому вважав за можливе зменшити їх до 10 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2025 року та додаткового рішення Октябрського районного суду від 04 квітня 2025 рокуколегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги представника ОСОБА_2 адвоката Вовненко Оксани Вікторівни, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Вовненко Оксани Вікторівнизалишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2025 року та додаткове рішення Октябрського районного суду від 04 квітня 2025 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль