УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 359/3906/22

провадження № 61-11760ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Фадєєвої Наталії Ігорівни на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Егерзунд Сіфуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Егерзунд Сіфуд»

(далі - ТОВ «Егерзунд Сіфуд») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

16 липня 2025 року протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області відмовлено в задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_1 як правонаступника після смерті ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із зазначеною протокольною ухвалою суду, представник ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Фадєєва Н. І. подала апеляційну скаргу.

02 вересня 2025 року Київський апеляційний суд ухвалою повернув апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Фадєєвої Н. І. на протокольну ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області про відмову в залученні ОСОБА_1 як правонаступника після смерті ОСОБА_4 .

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що протокольна ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, тому апеляційна скарга, в силу пункту 4 частини п`ятої статті 357 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Фадєєва Н. І. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року, в якій просить її скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд помилково повернув апеляційну скаргу. Зазначає, що оскарженою ухвалою апеляційного суду порушено конституційне право на судовий захист, зокрема, право

на апеляційний перегляд справи.

Заявниця вважає, що ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) підлягає апеляційному оскарженню.

Ухвалу суду апеляційної інстанції заявниця оскаржує на підставі абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Верховний Суд висновує про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Право на апеляційне оскарження судових рішень місцевого суду визначене частиною першою статті 352 ЦПК України, за змістом якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку окремо від рішення суду визначено у частині першій статті 353 ЦПК України.

Указаний перелік ухвал є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Серед вичерпного переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення місцевого суду, відсутня протокольна ухвала про відмову в залученні правонаступника сторони у справі, а отже відповідно до приписів процесуального закону таке судове рішення не підлягає касаційному оскарженню окремо від рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються

до апеляційної скарги на рішення суду.

Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року

№ 3-рп/2010).

Визначення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду по суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду по суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не згаданих у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, яка за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові

від 29 травня 2019 року в справі № 219/10010/17).

За змістом пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

За таких умов Київський апеляційний суд не порушив норму процесуального права та обґрунтовано виснував про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, з огляду на неможливість апеляційного перегляду протокольної ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Доводи касаційної скарги є безпідставними та не свідчать про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Зі змісту касаційної скарги, оскарженого судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Фадєєвої Наталії Ігорівни на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Егерзунд Сіфуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська