КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/8300/24

номер провадження: 22-ц/824/13120/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області на рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року у складі судді Захарчук С.С., у справі за заявою Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі - ГУ ДПС у Запорізькій області) звернулося до суду із заявою: заінтересовані особи: ОСОБА_1 , акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «Перший український міжнародний банк»), в якій просить розкрити АТ «Перший український міжнародний банк» інформацію, що становить банківську таємницю відносно платника податків-фізичної особи (далі - ППФО) ОСОБА_1 , а саме: про обсяг та рух коштів по розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 з дати відкриття рахунку 02 серпня 2019 року по 30 вересня 2021 року в розрізі контрагентів з наданням дати проведення операцій, суми платежів, призначення платежів, найменування, кодів ЄДРПОУ.

Заява мотивована тим, що ГУ ДПС у Запорізькій області отримано інформацію від державного реєстратора щодо припинення 30 вересня 2021 року підприємницької діяльності ППФО ОСОБА_1 .

Заявник вказував, що відповідно до пп.20.1.4, п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами), п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (із змінами) на підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 12 квітня 2023 року №694 виданих ГУ ДПС у Запорізькій області, з 12 квітня 2023 року повинна була розпочатися документальна позапланова виїзна перевірка ППФО ОСОБА_1 . Працівниками ГУ ДПС у Запорізькій області 12 квітня 2023 року здійснено виїзд за податковою адресою платника: АДРЕСА_1 , проте двері квартири, яка розташована на дванадцятому поверсі, ніхто не відчинив. Тому було складено акт про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника ППФО ОСОБА_1 за податковою адресою від 13 квітня 2023 року №375/08-01-24-09/ НОМЕР_2 .

Зазначав, що 17 квітня 2023 року ГУ ДПС у Запорізькій області направлено запит №3470/5/08-01-24-07-09 до Головного управління національної поліції у Запорізькій області про встановлення місцезнаходження платника податків за податковою адресою. Також 19 квітня 2023 року ГУ ДПС у Запорізькій області направлено запит №3513/5/08-01-24-09 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання платника податків. Листом від 25 квітня 2023 року №04-45/3/500 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради надана відповідь щодо місця проживання ППФО ОСОБА_1 . Крім того, на адресу ППФО ОСОБА_1 були направлені запити від 05 січня 2023 року №5/08-01-24-07-09 та від 12 квітня 2023 року №14409/6/08-01-24-07-09 про надання інформації та документального підтвердження. Запитувана інформація надана не була.

Заявник вказував, що згідно інформаційної довідки АІС «Податковий блок», ППФО ОСОБА_1 для проведення розрахункових операцій використовував вказаний вище банківський рахунок в АТ «Перший український міжнародний банк».

Таким чином, враховуючи відсутність у заявника будь-яких документів для здійснення перевірки господарської діяльності ППФО ОСОБА_1 та неможливість їх отримання, заявнику слід отримати інформацію, що містить банківську таємницю, а перевірка господарської діяльності є можливою тільки з використанням інформації про обсяг та обіг коштів на банківських рахунках підприємства, тобто інформації, що містить банківську таємницю.

З наведених підстав ГУ ДПС у Запорізькій області просило його заяву про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року у задоволенні заяви ГУ ДПС у Запорізькій області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ГУ ДПС у Запорізькій області не доведено підстав, викладених в заяві ГУ ДПС у Запорізькій області про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким заяву ГУ ДПС у Запорізькій області задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що ГУ ДПС у Запорізькій області не було доведено обставини, за яких проведення перевірки є неможливим, відсутнє зазначення мети використання інформації, що містить банківську таємницю - є хибним.

Наголошує, що з урахуванням усіх обставин викладених у заяві, у ГУ ДПС у Запорізькій області, станом на дату подання заяви дійсно не було можливості розпочати проведення документальної позапланової виїзної перевірки, з метою здійснення контролю за додержанням податкового, валютного та іншого законодавства, виникла необхідність у направленні заяви до суду для отримання рішення про надання банківськими установами інформації про обсяг та обіг коштів з зазначенням контрагентів по вищевказаному розрахунковому рахунку підприємця, а саме № НОМЕР_1 з дати відкриття рахунку (02 серпня 2019 року) по 30 вересня 2021 року.

Вказує, що відсутність у заявника будь-яких документів для здійснення перевірки господарської діяльності ППФО ОСОБА_1 та неможливість їх отримання, змушує заявника отримати інформацію, що містить банківську таємницю. Водночас перевірка господарської діяльності є можливою тільки з використанням інформації про обсяг та обіг коштів на банківських рахунках підприємства, тобто інформації, що містить банківську таємницю.

Стверджує, що висновки суду першої інстанції про не направлення наказу про проведення позапланової виїзної перевірки ППФО ОСОБА_1. від 07 квітня 2023 року №428-п та направлення на проведення перевірки від 12 квітня 2023 року №694 є помилковими, оскільки ГУ ДПС у Запорізькій області складено акт про неможливість проведення перевірки у зв`язку із відсутністю ППФО за податковою адресою від 13 квітня 2023 року №376/08-01-24-07/ НОМЕР_2 , який був направлений ППФО ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, згідно з вимогами п.п.1.4.5 п.1.4 Розділу І наказу від 04 вересня 2020 року №470 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (зі змінами).

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС у Запорізькій області отримало інформацію від Державного реєстратора щодо припинення 30 вересня 2021 року підприємницької діяльності ППФО ОСОБА_1.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.78.1.7 п. 8.1 ст.78, пункту 522 та п.69.2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами), п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (із змінами) на підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 07 квітня 2023 року №428-п та направлення від 12 квітня 2023 року №694, виданих ГУ ДПС у Запорізькій області, з 12 квітня 2023 року повинна була розпочатись документальна позапланова виїзна перевірка ППФО ОСОБА_1.

Фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області 12 квітня 2023 року здійснено вихід за податковою адресою платника: АДРЕСА_1 , проте на дзвінки до квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на дванадцятому поверсі, ніхто не відповів.

17 квітня 2023 року ГУ ДПС у Запорізькій області направлено запит №3470/5/08-01-24-07-09 до Головного управління національної поліції у Запорізькій області про встановлення місцезнаходження платника податків за податковою адресою.

19 квітня 2023 року ГУ ДПС у Запорізькій області направлено запит №3513/5/08-01-24-07-09 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання платника податків.

Листом від 25 квітня 2023 року №04-45/3/500 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради надана відповідь щодо місця проживання ППФО ОСОБА_1 .

Також на адресу ППФО ОСОБА_1 були направлені запити від 05 січня 2023 року №300/6/08-01-24-07-09 та від 12 квітня 2023 року №14409/6/08-01-24-07-09 про надання інформації та документального підтвердження. Проте запитувана інформація надана не була.

Згідно інформаційних даних АІС «Податковий блок», ППФО ОСОБА_1 для проведення розрахункових операцій використовував наступний банківський рахунок в АТ «ПУМБ», МФО 334851:№ НОМЕР_3 .

Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч.1 ст.1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації. Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю.

Згідно з ч.3 ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

Статтею 62 вказаного Закону передбачаються випадки розкриття банком інформації щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками. Зокрема, така інформація розкривається банком центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику або за рішенням суду.

З аналізу зазначеної норми закону вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію.

Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність провести перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.

При цьому своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплата податків та зборів (обов`язкових платежів) здійснюється шляхом проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок, підстави та порядок яких визначені законом.

Саме по собі неподання в установлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. В цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №761/43384/16-ц.

Згідно з підпунктом 20.1.5 пункту 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

У ст.75 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

За змістом ст.348 ЦПК України у заяві про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або зазначенням прав та інтересів, які порушено.

Згідно з ч.2 ст.350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що однією з істотних умов договору банківського рахунка є гарантування банком збереження банківської таємниці.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №646/3518/19 (провадження №61-196св21), від 01 листопада 2021 року у справі №761/21850/19 (провадження №61-8131св21) та від 08 грудня 2021 року у справі №686/4972/21 (провадження №61-10767св21), від 23 березня 2023 року у справі №752/18896/21 (провадження №61-1578св23).

Відповідно до ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України). У зв`язку із цим у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви.

Пунктом 42.2 ст.42 ПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю) передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4. цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до абз.2 п. 42.5 ст.42 ПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю), у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Судом першої інстанції встановлено і не спростовано матеріалами справи, що ГУ ДПС у Запорізькій області не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ППФО ОСОБА_1 вибув із податкової адреси, а також про неможливість вручення йому повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки.

При цьому, колегія суддів враховує, що перевірка хоч і була призначена відповідно до наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 07 квітня 2023 року, проте беззаперечних доказів того, що ППФО ОСОБА_1 вибув із податкової адреси заявником не надано.

Зі змісту наданого заявником акту №376/08-01-24-07/ від 13 квітня 2023 року про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю ППФО за податковою адресою (а.с.11) слідує лише про разовий вихід фахівців ГУ ДПС у Запорізькій області за податковою адресою ППФО ОСОБА_1 . Однак вказаний акт не свідчить про те, що ППФО ОСОБА_1 вибув з даної адреси.

За вимогами пункту 81.2 статті 81 ПК України у разі, якщо під час організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Із доданого заявником акта від 13 квітня 2023 року №376/08-01-24-07/ про неможливість проведення перевірки у зв`язку відсутністю платника податків - фізичної особи за податковою адресою вбачається, що до нього не долучено відповідно до вимог пункту 81.2 ст.81 ПК України матеріалів, що підтверджують факти, наведені в такому акті (докази фактичних виїздів працівників ГУ ДПС в Запорізькій області за податковою адресою, участь понятих, відсутні відмітки про час складання).

ГУ ДПС у Запорізькій області не надало суду належних та допустимих доказів відсутності ППФО ОСОБА_1 за податковою адресою, оскільки з самого першого дня позапланової перевірки (12 квітня 2023 року), тривалість якої визначено терміном 5 робочих днів, склав акт про відсутність ППФО ОСОБА_1 за податковою адресою, тобто лише на підставі одного виходу працівників.

Також надані заявником суду копії рекомендованого повідомлення та конверту (а.с.12) адресованих ППФО ОСОБА_1 , не містять інформації щодо вмісту такого відправлення, тобто чи містило дане направлення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки (в матеріалах справи відсутній супровідний лист, опис вкладення тощо), заявником у порушення вимог ст.ст.12,81 ЦПК України таких доказів суду не надано і таких матеріали справи не містять.

При цьому апеляційний суд враховує, що підставою для задоволення заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, мають бути обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами (зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо).

Враховуючи вказані норми матеріального права та встановлені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, колегія суддів вважає, що заявник не надав суду доказів вжиття всіх передбачених ПК України заходів для вручення/направлення документів, необхідних для проведення перевірки.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 758/6507/18 (провадження № 61-10185 св 22).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того колегія суддів враховує, що обсяг надання такої інформації є обмеженим законом, а заявник має обґрунтувати об`єктивну потребу в розкритті саме запитуваної інформації. Проте враховуючи мету отримання відповідної інформації, а саме, перевірка господарської діяльності, обґрунтування заяви та установлені судами обставини, податковий орган не конкретизував обсяг запитуваної інформації та не підтвердив об`єктивної потреби в розкритті всього обсягу інформації про обіг коштів за банківськими рахунками ППФО ОСОБА_1 , із зазначенням контрагентів, з якими проводились господарські операції (назви та коду ЄДРПОУ контрагентів, дати та призначення платежів).

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ГУ ДПС у Запорізькій області про розкриття банківської таємниці.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Апеляційний враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді: