Справа № 190/1028/25
Провадження №2/190/497/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м.Пятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кудрявцевої Ю.В.

за участю:

секретаря - Пронської Т.В.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті П`ятихатки Дніпропетровської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16.11.2002 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20.09.2022 року, шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу, а саме 19.12.2006 року за договором купівлі-продажу з розстрочкою платежу ними був придбаний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Покупцем у даному договорі зазначено ОСОБА_2 . Даний договір було зареєстровано в реєстрі прав власності від 19.12.2006 року, реєстраційний номер : 8575568. власником було зазначено відповідача. Відповідно до п.2.3. даного договору на час оформлення цього договору відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі і вона як дружина, надавала згоду на укладення цього договору. Окрім того 25.12.2006 року між відповідачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого вищезазначений будинок було передано в заставу терміном до 25.12.2016 року. Згідно п.2.1.8. предмет іпотеки є спільною сумісною власністю дружини іпотекодавця. Придбаний житловий будинок має загальну площу 58.2. кв., житлову площу 31.2 кв.м. та має приналежні господарчі будівлі та споруди, а саме: літня кухня літ. «Б», гараж літ. В, сарай літ. Г, погріб літ. Г п/д, паркан № 1, ворота №2, хвіртка №3 колодязь літ. «К» та вбиральня літ. «Д». Житловий будинок розташовано на не приватизованій земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 1011 кв.м. Загальна ринкова вартість будинку на даний час, відповідно до довідки про оціночну вартість становить 62132,53 гривень. Зараз в спільному будинку зареєстрований та проживає відповідач. Відповідач без її відома здійснив зняття її з реєстрації місця проживання. На даний час вона з дитиною проживає в Республіці Польща і після повернення до України, їм не буде де проживати. У добровільному порядку відповідач не бажає провести поділ майна. Останній забрав договір купівлі-продажу та технічний паспорт на житловий будинок. Право власності на житловий будинок зареєстровано за відповідачем. У зв`язку з цим відповідач вважає себе одноосібним власником. Тому вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

23 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання.

23 червня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Епрем`ян Л.В., до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач підтверджує факт перебування з позивачем у шлюбних відносинах з 2002 року по 20.09.2022 рік. За час перебування у шлюбі сторони в 2006 році придбали за договором купівлі продажу у власність житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач на даний час перебуває за кордоном, а на час перебування в Україні, вона після припинення шлюбних відносин не залишилася мешкати к будинку по АДРЕСА_1 , а переїхала мешкати по АДРЕСА_2 , а отже подальше спільне проживання між сторонами не можливе. У той час, у спірному будинку мешкав, мешкає та продовжуватиме мешкати відповідач. Тому тягар утримання та витрати для підтримання належного житлового стану будинку в цілому несе та нестиме відповідач. Відповідач не збирається відчужувати свою частину будинку, а тому відчуження частки позивача теж неможливе. Таким чином, з урахуванням вищевказаних незручностей, які можуть виникнути в процесі спільного володіння сторонами своїми частками, та з метою уникнення відповідних незручностей, а відповідно подальших судових спорів щодо обов`язків власника, сторона відповідача має пропонувати стороні позивача вирішити даний спір іншим шляхом, зокрема через викуп частки позивача за розстрочкою.

Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Тарасевич С.О. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовільнити.

Відповідач та представник відповідача адвокат Єпрем`ян Л.В. в судовому засіданні проти позову не заперечували та просили винести рішення згідно чинного законодавства.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи.

Судом встановлено, що рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20.09.2022 року (справа №190/1017/22, провадження №2/190/340/22), - шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 21.10.2022 року. (а.с.6)

Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку з розстрочкою платежу, - 19 грудня 2006 року сторонами було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власником вказаного будинку є ОСОБА_2 . (а.с.9-13)

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єктів нерухомого майна будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с.7)

Згідно копії технічного паспорту НОМЕР_1 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , - власником будинку являється ОСОБА_2 (а.с.14-16)

Згідно копії довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 12.05.2025 р., житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з земельної ділянкою, має оціночну вартість 62132.53 грн. (а.с.17-18)

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст.60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу.

Так, право власності на вказане майно набуте сторонами під час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В силу ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З даної норми закону випливає, що сторони володіли вищезазначеним майном на праві власності в рівних частках.

Нормами ч. 1 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Отже, судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний подружжям в період перебування у шлюбі, відтак є їхньою спільною сумісною власністю, згідно із ст.60 СК України.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час розгляду справи сторонами не заявлено інших позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 57, 60, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 206, 141, 206, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна , - задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено та підписано суддею 02 жовтня 2025 року.

Суддя П`ятихатського районного суду

Дніпропетровської області Ю.В.Кудрявцева