ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9747/25 Справа № 216/6055/25 Суддя у 1-й інстанції - Гайтко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П. Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Військова частина НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2025 року, яка постановлена суддею Гайтко Л.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ

В серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Роз`яснено заявниці її право подати позов на загальних підставах. Матеріали заяви повернуті заявниці.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом вимог процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд невірно визначив, що заявниці необхідно довести відсутність інших близьких осіб, які мають законне право на звернення та отримання документів щодо ОСОБА_2 , оскільки факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини який намагається встановити заявниця стосується лише її та ОСОБА_2 . Юридичне встановлення факту фактичного шлюбу, відбувається незалежно від того, чи мають сторони інших родичів. Сімейні відносини з іншими людьми жодним чиним не впливають на встанволення того факту , що заявниця із ОСОБА_2 протягом 10 років вели спільне господарство та проживали як подружжя без офіційної реєстрації шлюбу.

Заявниця в апеляційній скарзі посилалася на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд першої інстанції неправильно витлумачив мету встановлення юридичного факту. Заявниця звернулася до суду не для вирішення спору про виплати чи соціальні пільги, а виключно для встановлення факту спільного проживання, який є підставою для подальшого звернення до відповідних органів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку заявниці ОСОБА_1 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певногопитання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Стаття 16 ЦК України врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відмовляючи у відкритті провадження по заяві ОСОБА_1 , заінтересована особа частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі вбачається спір про право цивільне, даній спір підлягає розгляду судом загальної юрисдикції, роз`яснив заявнику, що даний спір слід розглядати в порядку позовного провадження.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, в якій просила встановити факт в якій просить встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з вересня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - день зникнення без вісти в бою при виконанні військового обов`язку.

В обґрунтування заяви зазначено, що заявник ОСОБА_1 посилається на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно їй для реалізації своїх прав, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 посилалася на те, що з вересня 2016 року по 09 березня 2025 року вона спільно мешкала з ОСОБА_2 по день його зникнення без вісти.

Заявник вказала, що з метою отримання грошового забезпечення та інших виплат, вона звертається до суду з даною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_2 .

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що вона є членом сім`ї військовослужбовця ЗСУ, який зник безвісти під час виконання обов`язку щодо захисту Батьківщини в ході бойових дій, ОСОБА_3 посилалася на те, що встановлення такого факту надає їй право на отримання грошового забезпечення та інших виплат, передбачених чинним законодавством про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

На стадії відкриття провадження у справі суд не зазначив між ким він вбачає спір про право цивільне по даній заяві ОСОБА_1 . Між заявницею та Військовою частиною НОМЕР_1 такого спору бути не може, оскільки ця заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

За відсутності даних про те, що у даному випадку існують інші зацікавлені особи, які мають право на отримання вищевказаних виплат, які не залучені судом до розгляду справи, та які заперечують проти отримання заявницею визначеної законом грошової виплати, - висновок суду про наявність спору є передчасний.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, що містяться у пункті 108 постанови Великої Палати Верховного суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, а також у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 298/1350/22 (провадження № 61-15100св24).

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про залишення заяви без розгляду є помилковою та передчасною, за таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2025 скасувати.

Матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу направити до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання в порядку, передбаченого ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді