Справа № 138/1995/25
Провадження №:2/138/1050/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Київська Т.Б., розглянувши заяву про самовідвід у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться вказана вище цивільна справа.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2025 головуючим суддею визначено суддю Київську Т.Б.

Після відкриття провадження у даній справі суддею Київською Т.Б. заявлено самовідвід.

Самовідвід мотивований тим, що в ході підготовки до розгляду даної справи встановлено, що у провадженні судді Київської Т.Б. перебувала цивільна справа № 138/2954/21 (провадження № 2/138/37/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку тієї ж самої земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на усю цю земельну ділянку.

Підставою для звернення до суду із таким позовом стало те, зокрема, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.11.2020, у справі №138/239/20, між сторонами спору було здійснено розподіл нерухомого майна, як спільного майна подружжя та визнано за позивачем право власності на частину будівлі кафе. При розгляді вказаної справи позивачу стало відомо, що відповідач оформила на себе право власності на земельну ділянку під їх спільним кафе, шляхом укладення договору купівлі-продажу такої ділянки з Могилів-Подільською міською радою. Враховуючи те, що позивач офіційно став власником частки вказаного кафе він просив суд визнати за ним право власності і на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:004:0088 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розміром 0,0279 га, що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2014.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.07.2023, у цивільній справі №138/2954/21, у задоволенні вимог первісного та зустрічного позовів було відмовлено.

Відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 12.10.2023 вказане вище рішення суду залишено без змін, а тому рішення суду від 20.07.2023 у цивільній справі №138/2954/21 набрало законної сили 12.10.2023.

Так, як фактичні так правові підстави для звернення до суду із зазначеними вище цивільними позовами ОСОБА_1 є аналогічними. Так, крім іншого, як і у цивільній справі №138/2954/21, так і в даному позові, правовою підставою для звернення до суду позивач зазначає, в тому числі ст.120 ЗК України.

Також, докази, додані позивачем до даного позову є аналогічними тим, що були подані ним у цивільній справі №138/2954/21.

Єдина різниця зазначених позовів полягає в тому, що основною вимогою у даній справі є витребування майна з чужого незаконного володіння і, як наслідок позивач знову просить визнати за ним право власності на частину зазначеної вище земельної ділянки.

Таким чином, суду відомі усі фактичні обставини даного спору і, під час розгляду зазначеної вище цивільної справи уже було надано оцінку поданим сторонами доказам на підтвердження вимог, як первісного так і зустрічного позову та відповідно уже висловлено чітку позицію, що відображення у вказаному вище рішенні суду, яке набрало законної сили.

За таких підстав, вказані вище обставини можуть викликати сумніви в учасників судового розгляду чи у стороннього спостерігача в об`єктивності судді та неупередженості в разі, якщо повторно буде вирішуватись спір між тими ж сторонами, в якому заявлено вимогу, крім іншого, з приводу права власності на те ж саме нерухоме майно та фактично з тих же правових підставах.

На думку суду, такі сумніви не можна розвіяти лише вирішенням клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі, в частині вимоги про визнання права власності на спірне нерухоме майно, оскільки правова підстава для першої вимоги з приводу витребування майна залишається та ж сама, а як уже зазначалось вище суддя, уже висловила свою позицію з даного приводу.

Заява про самовідвід судді заявлена до початку підготовчого судового засідання у справі, а тому відповідає вимогам ст. 39, 40 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Пунктом 5 ч.1 ст. 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») закріплює принцип, за яким кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України», від 28.10.1999 у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений. ЄСПЛ застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України» суд зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

З огляду на викладені вище підстави для самовідводу та вимоги п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, вважаю, що заяву судді Київської Т.Б. про самовідвід необхідно задовольнити, а справу передати на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого судді у порядку встановленому ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст. 33, 37, 39, 40 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву про самовідвід головуючого судді Київської Т.Б. у цивільній справі № 138/1995/25, провадження № 2/138/1050/25, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно.

Відвести суддю Київську Т.Б. від розгляду цивільної справи № 138/1995/25, провадження № 2/138/1050/25, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно.

Цивільну справу № 138/1995/25, провадження № 2/138/1050/25, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майнопередати для повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.Б.Київська