ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9734/25 Справа № 215/7312/21 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/7312/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2025 року, яка постановлена суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетрвоської області та повне судове рішення складено 08 серпня 2025року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Заява мотивована тим, що рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.05.2025 їй було відмовлено в перетині кордону України на підставі ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2021, якою було задоволено подання Тернівського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ОСОБА_1 було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон України, без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань за виконавчим листом №201/1577/21 від 22.09.2021, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про повернення малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця постійного проживання батька Каліскан Булента в Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, в межах здійснення виконавчого провадження ВП №66996321.

Водночас, виконавче провадження ВП №66996321 було закінчено ще 22.02.2022, у зв`язку із скасуванням постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.02.2022 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2021, на підставі якого був виданий виконавчий лист №201/1577/21 від 22.09.2021.

Таким чином, на даний час відсутні підстави для продовження обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України - задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві виїзду за межі України, накладене ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2021 по цивільній справі №215/7312/21 за поданням Тернівського відділу Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Трофименко М.В., просить ухвалу скасувати та залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2023 року, яке змінено постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року, визначено спосіб участі ОСОБА_5 у вихованні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді систематичних побачень батька з донькою.

05.04.2024 державним виконавцем Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) Чумак О.В. на підставі поданої позивачем заяви відкрито виконавче провадження № 74662591 щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини, встановленні рішенням суду. Однак, вказане рішення суду є невиконаним, так як ОСОБА_1 не проживає разом з дитиною за місцем своєї реєстрації та переховує дитину, тим самим позбавляючи право ОСОБА_3 приймати участь у вихованні своєї дочки. Намагання знайти її не мало позитивних результатів. Виїзд ОСОБА_1 разом з дочкою за кордон, що мало місце 06.05.2025 року, взагалі зробить рішення суду про визначення способів участі у вихованні доньки не реалізуємим, а виконувати рішення суду на території іншої країни буде тяжким процесом.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, представник ОСОБА_5 адвокат Трофименко М.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця Тернівського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 18.10.2021 відкрито виконавче провадження ВП №66996321 щодо виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №201/1577/21 від 22.09.2021 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця постійного проживання батька Каліскан Булента в Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (а.с.8).

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2021 задоволено подання Тернівського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ОСОБА_1 було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон України без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань за виконавчим листом №201/1577/21 від 22.09.2021, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про повернення малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця постійного проживання батька Каліскан Булента в Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, в межах здійснення виконавчого провадження ВП №66996321 (а.с.19).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22.02.2022 виконавче провадження ВП №66996321 закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із скасуванням постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.02.2022 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2021 на підставі якого був виданий виконавчий лист №201/1577/21 від 22.09.2021 (а.с.35, 36).

Встановивши, що виконавче провадження ВП №66996321, в межах якого була постановлена ухвала Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2021 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України закінчено, у зв`язку зі скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для подальшого обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відсутні, а тому її заява про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Тобто, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується лише на стадії виконання судових рішень, тобто в межах відкритого виконавчого провадження, для забезпечення виконання судового рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, виконавче провадження ВП №66996321, в межах якого була постановлена ухвала Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2021 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, закінчено, у зв`язку зі скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, а тому подальше обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України є невиправданим та суперечить вищевикладеним правовим нормам.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що 05.04.2024 державним виконавцем Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) Чумак О.В. на підставі поданої ОСОБА_7 заяви відкрито виконавче провадження № 74662591 щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини, встановленні рішенням суду, й виїзд ОСОБА_1 за межі України призведе до неможливості виконання вказаного судового рішення, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, питання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України для забезпечення примусового виконання вказаного судового рішення повинно ставитись за клопотанням стягувача в новому виконавчому провадженні, а правові підстави для продовження дії такого обмеження в межах виконавчого провадження, яке закінчено, відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: