Справа № 761/3491/25
Провадження № 2/761/4916/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_50.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення; стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

У січні 2025р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-11 т. 1) до відповідача Київської міської ради, в якому просив суд:

1) стягнути з відповідача Київської міської ради на користь відповідача ОСОБА_1 :

- суму матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 600996,51 грн.;

- 3,0 % річних у розмірі 278697,72 грн.; інфляційні витрати у розмірі 3140222,88 грн.;

- моральну шкоду 1579870,97 грн.;

- понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу, в розмірі 8400,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 травня 2004р. рішенням відповідача VІІІ сесії ХХІV скликання за № 281-2/1491 Службі Безпеки України (далі по тексту - СБУ) була надана земельна ділянка, загальною площею 0,31 га, по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку.

06 жовтня 2024р. між відповідачем та СБУ було укладено договір оренди цієї земельно ділянки строком на 5 років.

10 лютого 2005р. між ТОВ «Стабіл» та СБУ було укладено договір № 19/3-30-ж17 пайової участі у будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 . Будинок мав бути збудований в IV кварталі 2007р.

06 грудня 2005р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Стабіл» було укладено договір № 4/19 купівлі - продажу майнових прав, згідно якого ТОВ «Стабіл» зобов`язалося передати ОСОБА_2 майнове право на новозбудовану квартиру АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 ж, у свою чергу зобов`язалася оплатити вказане майнове право за ціною 403869,00 грн.

14 лютого 2006р. між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір переуступки майнового права, відповідно до якого сторони домовились, що усі права та обов`язки ОСОБА_2 закріплені основним договором № 4/19 від 06 грудня 2005р. перейшли до позивача. Відповідно до додаткової угоди від 22 вересня 2006р. до договору купівлі-продажу майнових прав № 4/19 від 06 грудня 2005р. сторони замінили майнове право за Основним договором з квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 79,19 кв.м на третьому поверсі об`єкта на квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 91,7 кв.м., на дев`ятому поверсі об`єкту.

За вказаним вище договором № 4/19 від 06 грудня 2005р. позивач виконав своє зобов`язання по сплаті коштів, однак ТОВ «Стабіл» не виконало своє зобов`язання про передачу йому у власність квартири, будівництво вказаного будинку не було навіть розпочато, оскільки на думку сторони позивача відповідач, неналежним чином виконував свої повноваження, зокрема:

- мало місце неналежне виконання відповідачем обов?язків щодо виділу земельної ділянки СБУ ( АДРЕСА_1 (забудовник ТОВ «Стабіл»)), оскільки виділено земельну ділянку, яка має певні обмеження (перешкода будівництву з боку мешканців прилеглих будинків, і відмова у погодженні на встановлення тимчасової огорожі - з боку Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації), що призводить до неможливості на ній проводити забудову;

- неналежне оформлення та/чи не оформлення відповідних дозвільних документів на відведену ділянку призвело до зупинки будівництва на ній, втрати коштів інвесторів і, в подальшому, до переводу земельної ділянки, яка була виділена для будівництва житла для інвесторів, - у статус скверу, - що унеможливлює будівництво на ній житлового будинку і, тим самим, призводить до втрати дієвого механізму повернення коштів інвесторам;

- отримання відповідачем від забудовника (ТОВ «Стабіл») пайового внеску на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, у зв?язку із будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 , у розмірі 1441583,66 грн. і неповернення цього внеску відповідачем на рахунок ТОВ «Стабіл» після того, як рішенням відповідача № 670/8007 від 12 липня 2012р. IX сесії було вирішено надати статусу скверу земельній ділянці по АДРЕСА_7 та АДРЕСА_3 .

Оскільки тривалий час, позивач, як інвестор не може отримати внесені ним кошти на будівництво квартири, йому було завдано, такими діями/бездіяльністю відповідача матеріальну шкоду, у вигляді збитків в розмірі 600996,51 грн., і моральну шкоду, яку позивач оцінив в розмірі 1579870,97 грн., яка полягає у тривалих стражданнях, оскільки позивач та його сім`я не можуть користуватись житлом, яке проінвестували, що позбавляє його нормального способу життя.

Оскільки в досудовому порядку, відповідач не визнає факту заподіяння позивачу матеріальної і моральної шкоди, він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2025р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадженні і призначено справу в підготовче засідання.

24 квітня 2025р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 43-50 т. 2), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами заподіяння йому саме відповідачем матеріальної і моральної шкоди, оскільки рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2008р. по цивільній справі № 2-3504/08, було встановлено, що саме ТОВ «Стабіл» заподіяло збитки позивачу за договором купівлі - продажу майнових прав від 06 грудня 2005р. за № 4/19, а тому на думку сторони відповідача може мати місце подвійне стягнення збитків, як з відповідача, так і з ТОВ «Стабіл», при цьому позивач самостійно обирав об`єкт інвестування, а відповідач не може втручатись в діяльність суб`єктів інвестиційної діяльності, у зв`язку з чим, вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставна. Водночас позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та наслідками. Одночасно у відзиві на позов, сторона відповідача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника.

28 квітня 2025р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 58-62 т.2), в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, наголошуючи, що доводи та аргументи наведені стороною відповідача є необґрунтованими. Так, твердження сторони відповідача про подвійне стягнення збитків на користь позивача є безпідставне, оскільки по теперішній час рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2008р. по цивільній справі № 2-3504/08 боржником ТОВ «Стабіл» виконано не було, внаслідок відсутності у боржника будь-якого майна. Помилковими на думку сторони позивача є твердження відповідача, що правовідносини, які виникли на підставі договору купівлі - продажу майнових прав від 06 грудня 2005р. за № 4/19 регулюються положеннями Закону України «Про інвестиційну діяльність». Крім того, позивач вважає, що внаслідок бездіяльності відповідача, яка полягала в не проведенні громадського обговорення містобудівної забудови вищезазначеної земельної ділянки, загальною площею 0,31 га, в Солом`янському районі м. Києва, призвело до не здійснення будівництва будинку, та в подальшому незаконно, як вважає позивач відповідачем було прийнято рішення № 670/8007 від 12 липня 2012р., яким земельній ділянці, на якій планувалося будівництво було надано статус скверу.

Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача до суду не подавалися.

10 червня 2025р. на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача (а.с. 66-96 т. 2), в яких сторона позивача додатково звертала увагу суду на правових позиціях Верховного Суду, наведені в постанові Касаційного адміністративного суду від 31 липня 2020р. по справі № 826/14682/16.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просили суд позов задовольнити.

Сторона відповідача про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника.

В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторони відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України )

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, і встановлено судом, що 27 травня 2004р. рішенням Київської міської ради VІІІ сесії ХХІV скликання за № 281-2/1491 було передано СБУ земельну ділянку площею 0,31 га для будівництва житлового будинку з підземним автопаркінгом, офісними приміщеннями та об`єктами соціальної інфраструктури по АДРЕСА_1 .

10 травня 2005р. між СБУ та ТОВ «Стабіл» був укладений договір № 19/3-30-ж17 пайової участі у будівництво житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по АДРЕСА_8 .

06 грудня 2005р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Стабіл» було укладено договір № 4/19 купівлі-продажу майнових прав, згідно якого ТОВ «Стабіл» зобов`язується передати ОСОБА_2 майнове право на отримання у власність новозбудованої квартири АДРЕСА_4 , а ОСОБА_2 зобов`язується оплатити на рахунок ТОВ «Стабіл» майнове право в сумі 403869,00 грн.

14 лютого 2006р. між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір переуступки майнового права, відповідно до якого сторони домовились, що всі права та обов`язки ОСОБА_2 закріплені за договором від 06 грудня 2005р. № 4/19 переходять до позивача.

22 вересня 2006р. між ТОВ «Стабіл» та позивачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу майнових прав від 06 грудня 2005р. № 4/19, яким змінено майнове право з квартири АДРЕСА_4 на квартиру АДРЕСА_9 .

Відповідно до довідки ТОВ «Стабіл» станом на 23 жовтня 2007р., згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 06 грудня 2005р. № 4/19 позивач ОСОБА_1 сплатив 600996,51 грн., що складає повну вартість 91,7 кв.м.

За змістом ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2008р. по цивільній справі № 2- 3504/08, яке набрало законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/8879857) позов ОСОБА_1 до ТОВ «Стабіл» про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування збитків було задоволено; на підставі зазначеного рішення суду - розірвано договір купівлі-продажу майнових прав від 06 грудня 2005р. № 4/19, укладений між позивачем та ТОВ «Стабіл»; стягнуто з ТОВ «Стабіл» на користь позивача суму в розмірі 918730,0 грн. Зазначеним рішенням суду було встановлено: «Беручи до уваги, що в судовому засіданні встановлено не виконання відповідачем взятих перед позивачем зобов`язань, що призвело до істотного порушення договору, суд приходить до висновку про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 4/19 від 06.12.2005 року. Згідно з умовами договору від 06.12.2005 року та додатковими угодами до нього, позивач придбав права на житлову площу квартири в об`єкті будівництва площею 91,7 м2, сплативши при цьому кошти у розмірі 600 996, 51 гривень…», «…Таким чином на даний час, для придбання позивачем житлової площі в Солом`янському районі м. Києва необхідна сума: 10 000 X 91, 7 м2 = 917000 грн., що на 316003,49 грн. більше ніж було сплачено відповідачу, згідно з умовами договору купівлі-продажу майнових прав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 600996,51 грн., сплаченої за договором купівлі-продажу майнових прав від 06.12.2005 року, та суми в розмірі 316 003, 49 грн. в якості відшкодування збитків, завданих невиконанням відповідачем умов договору…».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2012р. по цивільній справі № 2-1224/12, яке набрало законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/23590534), відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа: ТОВ «Стабіл» про відшкодування збитків. Зазначеним рішенням суду було встановлено: «Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 25.09.2009 року виконавчий лист № 3504/08, виданий 04.03.2009 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Стабіл» на користь ОСОБА_1 918000,00 грн. повернуто ОСОБА_1 , так як майно, яке належить боржнику не виявлено. Вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Лише після повернення без виконання вищезазначеного виконавчого листа, ОСОБА_1 прийшов до висновку, про відшкодування збитків саме в розмірі 917000,00 грн.», « ОСОБА_1 не є стороною у договорі № 19/3-30-ж17 пайової участі у будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по АДРЕСА_8 від 10.02.2005 року укладеного між СБУ та ТОВ «Стабіл»; даний договір прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 не порушує.

Посилання представника позивача на те, що збитки на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню зі СБУ оскільки, ТОВ «Стабіл» та СБУ є учасниками спільної діяльності (відносини простого товариства), а тому вони повинні відповідати солідарно, судом не приймаються до уваги, так як не обґрунтовані на вимогах закону…».

12 липня 2012р. рішенням Київської міської ради за № 670/8007 «Про надання статусу скверу земельній ділянці на вул. Єреванській, між будинками АДРЕСА_7 та АДРЕСА_3 », було надано статус скверу земельній ділянці, площею 0,31 га на АДРЕСА_7 та АДРЕСА_3 (п. 1 цього рішення).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023р. по справі № 761/30797/13-к (провадження № 1-кп/761/10/2023), яка набрала законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113203583), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; кримінальне провадження щодо нього, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000544 від 04 червня 2013р. - закрито.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Зазначеною, ухвалою суду від 24 квітня 2023р. було встановлено: « Так, ОСОБА_3 , не будучи офіційним засновником чи директором, однак фактично повністю керуючи діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Стабіл» (код ЄДРПОУ №33102734), зареєстроване Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією (далі ТОВ «Стабіл»), з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на заволодіння коштами фізичних осіб шляхом шахрайства, наприкінці 2005 року надав вказівки працівникам та офіційним директорам ТОВ «Стабіл», які не були обізнані про його злочинні наміри, розмістити у засобах масової інформації та мережі Інтернет інформацію про початок будівництва будинку на АДРЕСА_1 .

З метою створення враження у потенційних інвесторів щодо наміру будувати будинок по АДРЕСА_1 та залучення коштів інвесторів, ОСОБА_3 , повністю керуючи діяльністю ТОВ «Стабіл», протягом 2005-2007 років отримав дозвільні документи для початку будівництва, хоча наміру будувати будинок не мав.

Надалі, ОСОБА_3 у період з 27.10.2005 по 02.04.2007 заволодів коштами фізичних осіб - інвесторів будівництва нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які, у зазначений період часу, були залучені під виглядом інвестування будівництва зазначеного житлового будинку, використовуючи службових осіб ТОВ «Стабіл», які формально обіймали у різний час посади керівників підприємства та не обізнані про злочинні наміри ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які неналежним чином виконували свої службові обов`язки внаслідок недобросовісного ставлення до них.

З цією метою ОСОБА_3 у зазначений вище період часу, будучи уповноваженою довіреністю, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кунда Я.І., зареєстрованою в реєстрі за номером 926, виданою учасником, якому належить 51% статутного капіталу ОСОБА_8 , яка одночасно перебувала із ОСОБА_3 у юридичному та фактичному шлюбі, на управління товариством, отримання інформації про його діяльність, прийняття рішень, пов`язаних з діяльністю ТОВ «Стабіл», підписання документів та договорів усіх видів, прийняття участі у призначенні будь-яких посадових та відповідальних осіб ТОВ «Стабіл».

Керуючи діяльністю ТОВ «Стабіл» та його посадовими особами, ОСОБА_3 неодноразово давав вказівки керівникам товариства у різний час - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про укладання договорів купівлі-продажу майнових прав та пайової участі у будівництві від імені ТОВ «Стабіл» з фізичними особами - інвесторами будівництва нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Останні, введені в оману свідомо неправдивими відомостями щодо використання залучених інвестиційних коштів на будівництво будинку та власненамірів збудувати житловий будинок за вказаною адресою, неправильно виконуючи свої службові обов`язки внаслідок недобросовісного ставлення до них у приміщенні офісу ТОВ «Стабіл», за адресою АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11 , 11, оф.24 уклали договори купівлі-продажу майнових прав та пайової участі у будівництві, згідно з якими введення будинку по АДРЕСА_12 у Києві, в експлуатацію мало відбутися не пізніше 30.11.2007, внесли кошти на рахунки ТОВ «Стабіл» у банківських установах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) засобами фізичних осіб під виглядом залучення коштів на інвестування будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , у період 27.10.2005 - 02.04.2007р., повторно заволодів шляхом шахрайства грошовими коштами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та ОСОБА_36 на загальну суму обізнані з його злочинними намірами - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_37 , що виконували його вказівки, діючи умисно з корисливих мотивів повторно шляхом обману та зловживання довірою потерпілих заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 ОСОБА_12 ОСОБА_40 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_41 , ОСОБА_18 , ОСОБА_42 , ОСОБА_20 , ОСОБА_43 , ОСОБА_34 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_44 , ОСОБА_35 , ОСОБА_45 , ОСОБА_26 , ОСОБА_46 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_47 , ОСОБА_31 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 и ОСОБА_36 на загальну суму 15 803 900.94 грн.»; «…Також на підставі укладеного 06.12.2005 між ОСОБА_18 та ТОВ «Стабіл», в особі директора ОСОБА_4 , у приміщенні офісу вказаного підприємства за адресою: АДРЕСА_10 договори купівлі-продажу майнових прав № 4/19, у період з 15.12.2006 по 02.07.2007 ОСОБА_18 внесено на рахунки ТОВ «Стабіл» кошти на суму 600 996,51 гривень…»; «…Надалі, реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 отримавши реальну можливість розпорядитись коштами, внесеними на рахунки ТОВ «Стабіл» громадянами - інвесторами будівництва житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 та заволодівши ними та користуючись тим, що директори зазначеного підприємства у різний час: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 неналежним чином виконують свої службові обов`язки внаслідок недобросовісного ставлення до них, дав вказівку останнім безпідставно перерахувати кошти на рахунки підконтрольних йому підприємств, а саме: ТОВ «Укркоксохіммонтаж», ТОВ «Стабіл-груп», ТОВ «Нафта - груп», ТОВ «Тревел -Груп», ТОВ «Захід-Нафта-Груп» засновником яких є ОСОБА_3 та його родичі.

Внаслідок цього, ОСОБА_3 заволодів перерахованими коштами в особливо великих розмірах і використав їх на власний розсуд, а будівництво по АДРЕСА_1 у Києві не розпочалося…».

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2024р. по цивільній справі № 761/22654/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120151402), яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 600996,51 грн.; 3,0 % річних у сумі 278697,72 грн.; інфляційні втрати в розмірі 3140222,88 грн.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що йому були спричинені відповідачем збитки, в розмірі 600996,51 грн., зокрема позивач, вважає, що:

- внаслідок неналежного відведення СБУ земельної ділянки по АДРЕСА_1 , де, відповідач на етапі планування забудови, не здійснював державний контроль за дотриманням законодавства, затвердженням містобудівної документації відповідної території; не були дотримані положення рішення Київської міської ради від 16 червня 2005р. № 438/3014 «Про порядок громадського обговорення містобудівної документації в м. Києві; не забезпечив громадське обговорення містобудівної документації (схеми планування та детального плану території, проекту забудови мікрорайону), що призвело до неможливості здійснення будівництва житлового будинку із-за чисельних протестів мешканців прилеглих будинків і, як наслідок, до фактичної втрати позивачем втрати грошових коштів, як особою, яка намагалася придбати майнові права;

- внаслідок порушення відповідачем приписів п. 6 ст. 13 розділу ІІ Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», не зважаючи на розгляд у Шевченківському районному суді м. Києва кримінальної справи № 60- 1976 по обвинуваченню посадових осіб забудовника (ТОВ «Стабіл») у розкраданні коштів інвесторів-фізичних осіб, а також на те, що створений ошуканими інвесторами ТОВ «Стабіл» обслуговуючий кооператив «ЖБК «Надія» неодноразово подавав клопотання до відповідача про відведення йому у власність зазначеної земельної ділянки для подальшого будівництва на ній житлового будинку силами і за кошт КП «Житлоінвестбуд-УКБ», зняв з реєстрації договір оренди земельної ділянки від 18 квітня 2005р. № 72-6-00268 і своїм рішенням від 12 липня 2012р. № 670/8007 «Про надання статусу скверу земельній ділянці на АДРЕСА_7 та АДРЕСА_3 » надав статус скверу земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що на думку позивача унеможливило повернення коштів інвесторам, шляхом будівництва на означеній ділянці будинку.

При цьому, стороною позивача не надано жодних доказів того, що вище визначені позивачем дії/бездіяльність відповідача, призвели до конкретного результату в будівництві, а саме не можливість ТОВ «Стабіл» здійснити будівництво будинку по АДРЕСА_1 .

У відповідності до положень ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень п. 10) ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, в судовому засіданні представник позивача звертав увагу суду на правові позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 31 липня 2020р. по справі № 826/14682/16, однак суд вважає, що зазначене правові позиції є не релевантними до спірних правовідносин, оскільки по даній цивільній справі існують інші обставини. Крім того, предметом позову по даній цивільній справі, яка розглядається за правилами цивільного судочинства є відшкодування матеріальної шкоди (збитків) та моральної шкоди, в свою чергу, предметом позову по справі 826/14682/16, яка розглядалася за правилами адміністративного судочинства було визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду необхідно розуміти як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про відшкодування суми матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 600996,51 грн.; 3,0 % річних у розмірі 278697,72 грн.; інфляційні витрати у розмірі 3140222,88 грн.; моральну шкоду 1579870,97 грн.; враховуючи відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували бездіяльність відповідача по організації роботи, пов`язаної із будівництвом житлового комплексу по вул. Єреванській, 18А, в м. Києві, при цьому судом враховані обставини, які були встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, зокрема: рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2008р. по цивільній справі № 2-3504/08; рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2012р. по цивільній справі № 2-1224/12; ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023р. по справі № 761/30797/13-к; заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2024р. по цивільній справі № 761/22654/23.

Відповідно до ст. ст. 137, 141, 142 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 625, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України; ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_13 ) до Київської міської ради (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення; стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03 жовтня 2025р.

Суддя: