Справа № 939/1999/25
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2025 рокуселище Бородянка

Бородянський районний суд Київської області у складі головуючого судді Герасименко М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 червня 2024 року між ТОВ « Споживчий центр» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 25.06.2024-100001384, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10 000,00 грн, строком на 210 днів, зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки в розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Відповідач всупереч умов договору взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, а здійснювала лише часткові платежі, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором станом на 20 січня 2025 року у розмірі 37 800,00 грн, яка складається із: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 20 800,00 грн заборгованість за процентами, 2 000,00 комісія, 5 000,00 грн неустойка. Враховуючи наведені обставини, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 25.06.2024-100001384 від 25 червня 2024 року в розмірі 37 800,00 грн і понесені судові витрати.

05 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання.

19 серпня 2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тищенко Л.М. надійшов відзив на позов, у якому відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що позивачем не надано детального розрахунку заборгованості; позивач безпідставно нарахував неустойку і комісію у період військового стану; позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач отримувала кредит. Враховуючи наведене, просила у задоволенні позову відмовити.

25 серпня 2025 року до суду від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» Ларіонова К.О. надійшла відповідь на відзив, у якій, заперечуючи проти доводів відповідача, представник позивача вказав, що відповідач не надав до суду доказів, які б спростовували як факт надання кредиту, так і розмір боргу. Тоді як картка субконто містить детальний розрахунок заборгованості. Факт отримання відповідачем коштів за кредитним договором підтверджується квитанцією № від 25 червня 2024 року, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги». З квитанції вбачається, що позивачем було перераховано кошти за кредитним договором на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено останнім у кредитному договорі (заявці). Отже, умови кредитного договору позивачем були виконані. Представник позивача також зауважив, що відповідач, заперечуючи щодо отримання кредитних коштів, на підтвердження наведеного, не надала до суду виписки по рахунках в банківських установах, у тому числі по рахунку зазначеному нею у кредитному договорі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 червня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 25.06.2024-100001384, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора Е837, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн, строком кредитування 210 днів до 20 січня 2025 року, зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки в розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, а також зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 2 000,00 грн (а.с.12, 15-18).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, її заборгованість за кредитним договором, згідно розрахунку позивача, становить 37 800,00 грн і складається із: 10 000,00 грн основний борг, 20 800,00 грн проценти, 2 000,00 комісія, 5 000,00 грн неустойка (а.с. 11).

Зі змісту позову та розрахунку за кредитним договором № 25.06.2024-100001384 вбачається, що ОСОБА_1 сплатила в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 200,00 гривень.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями статті 12 цього Закону визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку, то суд частково задовольняючи позов, вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 25.06.2024-100001384 від 25 червня 2024 року в розмірі 32 800,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 10 000,00 грн; комісії 2 000,00 грн; заборгованості за відсотками 20 800,00 грн (10 000,00 грн х 1% х 210 днів 200, 00 грн (кошти сплачені відповідачем)).

При цьому доводи представника відповідача в частині відсутності доказів надання кредиту, суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявні документи на підтвердження надання відповідачу за вказаним кредитним договором кредитних коштів. Позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію № від 25 червня 2024 року про перерахування кредитних коштів у розмірі 10 000 грн за кредитним договором № 25.06.2024-100001384 на рахунок, зазначений відповідачем у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час.

Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено розмір неустойки у зв`язку із порушенням відповідачем грошового зобов`язання в розмірі 5 000,00 грн.

Однак, враховуючи період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, який включає період дії воєнного стану, то суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Оскільки позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 101,98 грн, виходячи з розрахунку: 32 800,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 37 800,00 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Керуючись ст. 207, 526, 610, 611, 1046-1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором № 25.06.2024-100001384 від 25 червня 2024 року в розмірі 32 800 (тридцять дві тисячі вісімсот) гривень.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 101 (дві тисячі сто одна) гривня 98 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 06 жовтня 2025 року.

СуддяМарина ГЕРАСИМЕНКО