КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Сенс-Банк» - адвоката Стовбуна Олександра Йосиповича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 рокуу справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за договором кредиту № 014-462-КЖ у розмірі 33 847,38 дол. США, з яких: борг за кредитом - 26 400,00 дол. США, борг за відсотками - 7 447,38 дол. США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 13.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником прав та обов`язків якого є АТ «Сенс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 014-462-КЖ, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 60 000,00 доларів США.

В порушення умов договору, позичальник ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 19.05.2017 року має прострочену заборгованість, а саме: а саме: за кредитом - 26 400,00 дол. США, за відсотками - 7 447,38 дол. США.

На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно повернення кредиту, позивач вважає, що вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойку.

07 квітня 2020 року представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року клопотання задоволено, провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, адвокат Стовбун О.Й. в інтересах АТ «Сенс Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, не правильне застосування норм матеріального та процесуального права, не з`ясування судом усіх обставин справи та не надання їм належної оцінки, просив суд скасувати вказану ухвалу та направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що твердження суду щодо реалізації права позивачем на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на підставі іпотечного договору, спростовуються тим, що право власності за банком на іпотечну квартиру скасовано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року у справі 755/1881/19. Звідси слідує, що скасоване право власності за АТ «Сенс Банк» на квартиру, підтверджує ту обставину, що зобов`язання за кредитним договором не виконані, зобов`язання між сторонами не припинено, а тому висновки суду про відсутність спору є безпідставними.

З посиланням на судову практику зазначає, що суд закриває провадженні у справі якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову та і після відкриття провадження у справі, тому вважає, що дана ухвала підлягає скасуванню, оскільки судом не повно встановлено фактичні обставини справи (Постанова ВС від 20 вересня 2021, справа 638/3792/20).

У відповідь на апеляційну скаргу, адвокат Самчук М.В. в інтересах ОСОБА_1 , подала відзив.

В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач задовольнив свої вимоги на власний розсуд шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником є недійсними.

Зазначає, що враховуючи довідку про отримання доходу у вигляді прощеного боргу від 15 серпня 2019 року за підписом представника АТ «Укрсоцбанк», зобов`язання ОСОБА_1 перед банком припинені, а вимоги банку після реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки-недійсні.

З посиланням на судову практику вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором має наслідком припинення правовідносин сторін за цими правочинами, оскільки в позасудовому порядку було звернуто стягнення на предмет іпотеки і предмет спору перестав існувати під час судового розгляду, а тому суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі.

У судовому засіданні представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Стовбун О.Й. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача - адвокат Самчук М.В. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Таргоній Д.О., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

У липні 2017 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (АТ «Сенс Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позову банк зазначав, що 13 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 014-462-КЖ, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 60 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення - до 12 грудня 2022 року.

Відповідач порушувала умови кредитного договору, зобов`язання належним чином не виконувала, станом на 19 травня 2017 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 33 847,38 доларів США, із яких: 26 400,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 447,38 доларів США - заборгованість за процентами.

Банк указував, що на виконання умов договору відповідачу направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

АТ «Сенс Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 847,38 доларів США, із яких: 26 400,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 447,38 доларів США - заборгованість за процентами.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року, у позові АТ «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2024 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи, Дніпровський районний суд м. Києва, розглянувши клопотання представника відповідача - адвоката М.В. Самчук про закриття провадження у цивільній справі, подане до суду 07 квітня 2020 року, дійшов висновку про задоволення клопотання та своєю ухвалою від 12 березня 2025 року закрив провадження у справі з підстав відсутності предмету спору між сторонами. При цьому, місцевий суд як на доказ відсутності спору послався на довідку про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу, виданої представником по довіреності АТ «Укрсоцбанк» Н.Г. Бабаєва, датована довідка 15 серпня 2019 року (вих.№12).

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі - Конвенція). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами, у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Виходячи з положень статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку доводам представника відповідача, наведеним в обгрунтування заяви про закриття провадження у даній справі, взяв до уваги зміст довідки АТ «Укрсоцбанк» від 15 серпня 2019 року № 12 (прощення боргу), вказавши, що представник АТ «Сенс Банк» не спростовував зміст довідки та не заперечував щодо звернення банком стягнення на предмет іпотеки, за рахунок якого було забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором у позасудовому порядку. Тому суд дійшов висновку, що АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», реалізувало право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на підставі іпотечного договору, що свідчить про відсутність між сторонами спору.

Колегія суддів уважає, що такі висновки судом першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам.

АТ «Сенс Банк» у письмових поясненнях, наданих суду першої інстанції 10 квітня 2023 року, зокрема, вказувало, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у справі № 755/1881/19 задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк»; визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада 2018 року; скасовано державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 ; припинено право власності АТ «Альфа-Банк» на вказану квартиру. У частині позовних вимог, пред`явлених до державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Гусєйна Азіз Огли відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вказане рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року у справі № 755/1881/19 в апеляційному порядку не оскаржувалося, набрало законної сили та виконано.

У зв`язку з викладеним банк зазначав, що довідка про прощення залишку заборгованості за кредитним договором була видана у зв`язку з реєстрацією за кредитором права власності на предмет іпотеки. Однак оскільки в подальшому рішенням суду реєстрація права власності на іпотечну квартиру за кредитором була скасована, право власності АТ «Альфа-Банк» на іпотечну квартиру припинено, то відсутні підстави вважати, що зобов`язання з решти боргу припинено, так як звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулось (реєстрація скасована судовим рішенням), а відповідно, не відбулось і погашення боргу за рахунок іпотечного майна (том 2, а.с.146-148).

Таким чином, суд першої інстанції, надавши оцінку довідці АТ «Укрсоцбанк» від 15 серпня 2019 року № 12 щодо прощення боргу, не врахував письмові пояснення банку, фактичні обставини справи, встановлені преюдиційним рішенням суду у справі № 755/1881/19, та дійшов помилкового висновку про те, що АТ «Сенс Банк» реалізувало право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на підставі іпотечного договору.

З огляду на скасування державної реєстрації права власності АТ «Сенс Банк» на квартиру АДРЕСА_1 ; припинення права власності АТ «Сенс Банк» на вказану квартиру, зобов`язання за кредитним договором не можна вважати виконаними, отже вони не припинені, борг не погашено, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність спору між сторонами є безпідставними.

Отже доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для закриття провадження у справі знайшли підтвердження, з огляду на що, апеляційна скарга підлягає задоволенню, помилкова ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року - скасуванню з підстав визначених ст. 379 ЦПК України, а справа направленню до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Водночас відповідно до положень ч. 1-2 вказаної статті, розподіл здійснюється за наслідками вирішення спору по суті, й зокрема в частині інших судових витрати, пов`язані з розглядом справи, такі покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом апеляційної інстанції не ухвалювалось нове рішення, а скасована ухвала, що перешкоджала розгляду справи, питання судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс-Банк» - адвоката Стовбуна Олександра Йосиповича задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складений 03 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : С.А. Голуб

Т.А. Слюсар