Справа № 204/2433/25
Провадження № 2/204/2071/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Борсук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, в якій просила: визнати за нею право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , за відсутності ордеру про надання житлової площі; визнати неправомірною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради вчинити дії, направленні на приватизацію ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , за відсутності ордеру про надання житлової площі; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначила, що 20 грудня 1991 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Подружжя все спільне життя проживало разом у квартирі АДРЕСА_1 , позивач зареєстрована у вказаній квартирі з 10 лютого 1992 року по теперішній час, а ОСОБА_2 з 10 вересня 1990 року по дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 на підставі ордеру на жиле приміщення вселився в квартиру 10 вересня 1990 року та був наймачем квартири. Але, ордер на житлове приміщення у позивача та ОСОБА_2 не зберігся. У 2011 році ОСОБА_2 звертався до Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Однак, в приватизації житла останньому місцевим органом приватизації 09 вересня 2011 року було відмовлено, з підстав відсутності ордера на зазначену квартиру. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встигнувши завершити приватизацію житлового приміщення. За життя ОСОБА_2 заповідав позивачу все своє майно і все те, що йому належало на день смерті і на що він за законом мав право. Квартира АДРЕСА_1 , що знаходиться в малоповерховому квартирному будинку, залишається не приватизованою позивачем або будь-якою іншою особою, не перебуває під забороню відчуження, самочинне переобладнання квартири не здійснювалось. Позивач в списках на отримання житлового чеку не значиться і будь-які житлові чеки не використовувала. Оскільки померлий чоловік позивача був наймачем квартири, в 2021 році позивач зверталась до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради з заявою про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення, з метою зміни сторони наймача на позивача. Однак, отримала відмову з підстав відсутності у позивача ордера на житлове приміщення. У лютому 2025 року, з метою реалізації свого права на приватизацію квартири, позивач зверталась до відповідача - Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з запитом щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 та отримала відмову. Підставою відмови в приватизації позивачем квартири, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради вважає відсутність документів, що подаються громадянами до органу приватизації, згідно переліку, вказаного в Положенні про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, серед яких одним з документів, які подаються на приватизацію, є ордер на житлове приміщення. Після смерті ОСОБА_2 , позивач продовжила проживати у квартирі, утримувати її у належному стані, сплачувати комунальні послуги, що й продовжує робити по теперішній час. Оригінал ордеру на вселення в квартиру втрачений або знищений за невідомих позивачу обставин, а тому надати його для здійснення процедури приватизації позивач не має можливості. Відмова у здійсненні приватизації займаної позивачем квартири АДРЕСА_1 чинить позивачу перешкоди у реалізації її права на приватизацію вказаного житлового приміщення. Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі. Ненадання заявником ордеру на квартиру не може бути єдиною підставою для відмови у приватизації житла. З моменту реєстрації позивача в спірній квартирі її право на користування житловим приміщенням ніким та ніколи не заперечувалось, та не оскаржувалось, із позовними вимогами до суду про визнання Позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням ніколи та ніхто не звертався, а відсутність ордеру позбавляє її можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у неї є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від неї обставинам. Дії органу приватизації у вигляді відмови порушують конституційне право позивача на приватизацію житла. Позивач вважає відмову органу приватизації у приватизації житла по заяві позивача неправомірною. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

19 березня 2025 року від представника відповідача Бровкіної М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. У 2025 році ОСОБА_1 подала заяву та пакет документів на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Керуючись вимогами зазначеними у пункті 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», а також з огляду на типову форму ордеру, яка визначена у додатку № 7 до «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради 26 лютого 2025 року за № 3/16-998 відмовив ОСОБА_1 у наданні адміністративної послуги. Орган приватизації відмовив у розгляді заяви на приватизацію, на підставі того, що заявником не були надані всі необхідні документи в повному обсязі, а сам пакет документів для приватизації мав наступні недоліки: листом від 29 жовтня 2024 року за № 3/16-5442 було рекомендовано пройти процедуру зміни умов договору найму, надано необхідні роз`яснення та необхідний перелік документів та бланки. Оскільки під час звернення з заявою про приватизацію ОСОБА_1 були надані не всі документи, що передбачені чинним законодавством, відтак відмова органу приватизації не може бути визнана незаконною та протиправною. Відповідь департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради спрямована на те, що у разі усунення недоліків, які зазначені в листі від 26 лютого 2025 року за № 3/16-998, позивач не обмежений в своєму праві звернутися до органу приватизації ще раз, позивачу не було відмовлено в приватизації житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Право на приватизацію ОСОБА_1 , яке гарантоване державою, не було жодним чином порушено, не визнано або обмежене в реалізації департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради та Дніпровською міською радою. Щодо позовної вимоги про зобов`язання департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради провести дії по приватизації квартири, то відповідач вважає за необхідне зазначити, що приватизація державного житлового фонду здійснюється лише уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (п. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Вважає, що позовна вимога про розгляд заяви про оформлення передачі у приватну спільну часткову власність квартири адресою: АДРЕСА_3 , на підставі поданих документів визнається нічим іншим, як незаконною вимогою до суду втрутитись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, виходячи за межі визначених законодавцем повноважень суду. З огляду на викладене відповідач вважає позов необгрунтованим, безпідставним та поданим до суду з метою спрощення чи уникнення встановленої законодавством процедури приватизації державного житлового фонду на користь громадян України. У зв`язку з викладеним просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

03 квітня 2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Позивач зверталась до відповідача з заявою про зміну умов договору найму квартири і Відповідач відмовив їй в такій процедурі з підстав відсутності у Позивача ордеру на квартиру та запропонував їй звернутись до суду. Доказом цього є лист Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/16-4879 від 19 жовтня 2021 року, що був доданий до позовної заяви. Так само, за відсутності ордеру на квартиру, Відповідачем було відмовлено позивачу у реалізації нею свого права на приватизацію квартири, що підтверджується листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/16-998 від 26 лютого 2025 року, який також був доданий до позовної заяви. Твердження відповідача про те, що право позивача на приватизацію не було порушено, не є правдивим, оскільки матеріали справи містять доказ, який підтверджує відмову відповідача в приватизації позивачем квартири, підставою якої є відсутність у позивача ордеру на житлове приміщення. Оскільки таке право повивача не визнається відповідачем, керуючись цивільно-процесуальним законодавством, позивач має повне право звернутись за захистом свого невизнаного права до суду. Крім того, кожна письмова відмова відповідача містила його рекомендацію позивачу звернутись до суду за захистом своїх прав, що позивач і вчинила. Розгляд заяви про оформлення передачі у приватну спільну часткову власність квартири на підставі поданих документів не є позовною вимогою позивача, які є предметом спору у справі № 204/2433/25. Позовні вимоги позивача про визнання за нею права на приватизацію квартири, за відсутності ордеру про надання житлової площі та зобов`язання відповідача вчинити дії, направленні на приватизацію позивачем квартири, не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та не виходять за межі визначених законодавцем повноважень суду, оскільки питання приватизації громадянами квартир вирішуються відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, наділеним державою такими повноваженнями, а реалізація позивачем свого права на приватизацію нею квартири не визнається саме відповідачем, який відмовляє в такій процедурі. Жодне з вказаних у відзиві міркувань Відповідача, не спростовують позовних вимог та обставин, описаних у позові.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Бровкіна М.І. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила проводити судове засідання без його фіксації технічними засобами. Позовні вимоги про визнання права на приватизацію за відсутності ордеру просила вирішити в межах чинного законодавства, а в решті позовних вимог просила відмовити у зв`язку з їх безпідставністю, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Допитана в судовому засіданні 05 серпня 2025 року в якості свідка ОСОБА_4 суду повідомила, що з позивачем ОСОБА_1 вона знайома, оскільки свекор та свекруха позивача проживали поруч з нею, за адресою: Донбаський провулок, 29-Б. Свекор та свекруха позивача померли приблизно 20 років тому. Чоловіком позивача був ОСОБА_2 . З розповідей позивача та її померлого чоловіка ОСОБА_2 їй відомо, що останні постійно проживають у квартирі по АДРЕСА_4 , розповідали, що цю квартиру ОСОБА_2 отримав ордер, оскільки працював на заводі коксохімічної промисловості. У 2020 році ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 позивач проживає в тій квартирі, доглядає за квартирою та утримує, сплачує житлово-комунальні послуги тощо.

Допитана в судовому засіданні 05 серпня 2025 року ОСОБА_5 суду повідомила, що з позивачем ОСОБА_1 вона знайома з квітня 2024 року, вони колеги по роботі. Позивач розповідала їй, що хоче приватизувати квартиру, однак в архівах відсутні документи щодо квартири, а тому ОСОБА_1 не може цього зробити. Зі слів позивача, позивач проживає в тій квартирі з 1990-х років, ордер на квартиру отримував чоловік позивача. Позивач квартиру утримує та сплачує житлово-комунальні послуги.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що з 20 грудня 1991 року позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 20 грудня 1991 року, актовий запис № 839 (т. 1, а.с. 14).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 : ОСОБА_2 був зареєстрований у вказаній квартирі з 10 вересня 1990 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстраційного обліку знятий 13 березня 2020 оку, що підтверджується відповіддю Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-4953 від 29 травня 2020 року (т. 1, а.с. 17); ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі з 10 лютого 1992 року по теперішній час, що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади № 2023/005385481 від 17 липня 2023 року, виданим Державним підприємством «ДІЯ» (т. 1 а.с. 16).

З метою приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у 2011 році звертався до Управління житлового господарства Департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, однак листом № 3/1822 від 09 вересня 2011 року йому було повідомлено про те, що для вирішення питання приватизації квартири АДРЕСА_5 заявнику необхідно надати на адресу житлового відділу УЖГ копію ордера на зазначену квартиру, засвідчену начальником комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Красногвардійського району, та довідку комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Красногвардійського району про склад сім`ї наймача вищевказаної квартири на теперішній час (т. 1 а.с.20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача - ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 06 березня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 767 (т. 1, а.с.23).

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений 29 серпня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., зареєстрований в реєстрі за № 751, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповів ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 24).

З відповідей Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 3247 від 12 березня 2020 року (т. 1, а.с. 27) та № 4211 від 01 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 25) вбачається, що станом на 31 грудня 2020 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_4 відсутні відомості про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 та за будь-якою іншою особою. Житловий будинок літ. Б-2 по АДРЕСА_7 , в який увійшла квартира АДРЕСА_6 , зареєстрований за Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Красногвардійського району на підставі рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22 січня 2004 року № 277, від 18 листопада 2004 року № 3179, про що зроблений запис в обліковій книзі № 47 ЖЮ за реєстровим № 4650-154. Відомості про наявність самочинного переобладнання квартири АДРЕСА_6 згідно інвентаризаційної справи на дату останньої інвентаризації, проведеної 26 лютого 1968 року, відсутні (т. 1 а.с. 25).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 200223231 від 13 лютого 2020 року, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на квартиру АДРЕСА_1 у вищевказаних Державних реєстрах відсутні (т. 1, а.с. 26).

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_5 , виготовленим станом на 20 березня 2020 року ФОП ОСОБА_6 , квартира загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м. складається з наступних приміщень: 1 коридор площею 2,5 кв.м., 2 - санвузол площею 2,0 кв.м., 3 житлова площею 15,4 кв.м., 4 житлова площею 4,6 кв.м., 5 житлова кімната площею 6,3 кв.м., 6 кухня площею 5,8 кв.м., І балкон площею 0,6 кв.м. (т. 1, зв.бік а.с. 213 -216).

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

На теперішній час квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Після смерті чоловіка - ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 зверталась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_8 . Однак, листом № 3/16-4179 від 19 жовтня 2021 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради ОСОБА_1 було повідомлено, що наданий нею до заяви пакет документів має наступні недоліки: відсутня копія ордера за адресою: АДРЕСА_8 , засвідчена належним чином; не засвідчені належним чином копії довіреності від 13 лютого 2020 року № НОА 607049 та документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України довіреної особи ОСОБА_7 . У зв`язку з зазначеним департамент житлового господарства не має правових підстав для підготовки проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради про зміну умов договору найму (т. 1, а.с. 32).

У 2025 році ОСОБА_1 зверталась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою, в якій просила згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформити передачу в її приватну власність квартири АДРЕСА_1 . Однак, за вих. № 3/16-998 від 26 лютого 2025 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 було надано відповідь (т. 1, а.с. 34-35), в якій зазначено, що листом від 29 жовтня 2024 року № 3/16-5442 їй було рекомендовано пройти процедуру зміни умов договору найму, надано необхідні роз`яснення та необхідний перелік документів та бланки, однак станом на час надання відповіді заяв та відповідних пакетів документів щодо зміни умов договору найму за зазначеною адресою до департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради не надходило (т. 1, а.с. 34-35).

Тобто, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради фактично відмовив ОСОБА_1 у розгляді заяви про приватизацію квартири та повторно рекомендував пройти процедуру зміни умов договору найму.

При цьому, при наданні вищевказаної відповіді ОСОБА_1 Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не врахував, що позивач ОСОБА_1 вже зверталась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_8 , однак, листом № 3/16-4179 від 19 жовтня 2021 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради їй було відмовлено, зокрема, у зв`язку з відсутністю копії ордеру за адресою: АДРЕСА_8 .

У статті 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просила визнати за нею право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 за відсутності ордеру про надання житлової площі, визнати неправомірною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації даної квартири та зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради вчинити дії, направленні на приватизацію позивачем даної квартири за відсутності ордеру про надання житлової площі, посилаючись на те, що такий ордер у неї та її померлого чоловіка не зберігся, а вжиті заходи для його відшукання/отримання копії результатів не дали.

У довідці № 558 від 05 квітня 2012 року, виданій Комунальним підприємством «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, зазначено, що згідно з листом обласного архіву № 558 від 10 жовтня 1984 року та протоколом № 2 засідання центрально-перевірочної комісії Головархіву УРСР від 22 червня 1984 року документи по обміну житлових приміщень зберігаються в «Бюро» 5 років, корінці ордерів 10 років, тому документи за 1990 рік не збереглись (т. 1, а.с. 21).

Згідно з Архівною довідкою, виданою Комунальним підприємством «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради» Чечелівського району, у документах архіву КП «Жилсервіс-2» Чечелівського району ордер та рішення на квартиру АДРЕСА_5 відсутні (т. 1, а.с. 22).

Відповідно до довідки № 103.22 від 25 травня 2020 року, виданої Філією Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в списках на отримання житлового чеку не значиться, дані про використання житлового чеку в АТ «Ощадбанк» відсутні за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 31).

Стаття 9 Житлового кодексу України визначає, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені в Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19 червня 1992 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передбачено, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також заборона приватизувати конкретне приміщення (частина 4 статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Отже, на випадок позивача щодо приватизації спірної квартири підстави для відмови в приватизації квартири не розповсюджуються.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 Житлового кодексу України, статті 29 Цивільного кодексу України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 Житлового кодексу України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію.

Аналогічну норму містить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року № 396.

Умовою для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації.

При цьому пунктами 18, 19 вказаного Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 15 Житлового кодексу України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За змістом статті 58 Житлового кодексу України, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Відповідно до пунктів 69, 70, 72 розділу IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470, ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів.

Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності.

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відтак, відмова у здійсненні приватизації займаної позивачем квартири за адресою: АДРЕСА_3 , обґрунтовується тим, що пунктом 18 Положення № 396, задля здійснення приватизації житла громадянином до органу приватизації подається: повний перелік документів, які надаються громадянами для приватизації. Одним з необхідних документів є ордер про надання житлової площі.

Враховуючи те, що у позивача оригінал ордеру на квартиру не зберігся, на сьогоднішній день у неї виникли перешкоди у реалізації свого права на приватизацію житла.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Позивач на законних підставах з лютого 1992 року зареєстрована та постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Факт постійного проживання позивача у вказаній квартирі підтвердили допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Крім того, факт постійного проживання та утримання даного нерухомого майна підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про оплату за утримання квартири та за житлово-комунальні послуги (т. 1 а.с. 76-82, 117-198, 219-248, т. 2 а.с. 25-85).

Також, на ім`я чоловіка позивача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 у КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 на 2 особи для оплати комунальної послуги «Управління багатоквартирними будинками» (квартплата), заборгованість за комунальну послугу відсутня, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 04 березня 2021 року (т. 1, а.с.83).

Враховуючи, що позивач на законних підставах зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного нею житла з причин відсутності ордеру на квартиру є такою, що порушує її право на приватизацію.

Крім того, відповідно до статті 65-1 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного або громадського житлового фонду можуть придбати займані ними приміщення у власність.

Суд встановив, що чоловік позивача та позивач вселені у квартиру на законних підставах, законність їх проживання ніким не спростована та не заперечувалась, а відсутність ордеру позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у неї є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від них обставинам.

Будь-яких підстав вважати, що вищезазначена квартира входить до переліку тих об`єктів, які не підлягають приватизації, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 59 ЖК України, ордер на спірну квартиру не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, як органу приватизації державного житлового фонду, вчинити дії, направлені на приватизацію ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , за відсутності ордеру про надання житлової площі є доведеними, законними та обґрунтованими.

Таким чином, суд вважає за можливе зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, як орган приватизації державного житлового фонду, вчинити дії, направлені на приватизацію ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , за відсутності ордеру про надання житлової площі, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Виходячи з положень законодавства, а саме п. 18 Положення № 396 з урахуванням змісту п. 69 постанови № 470, сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що відповідно до п. 68 постанови № 470 ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі.

З моменту реєстрації в квартирі позивача та її померлого чоловіка їх право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачем не оскаржувалось та доказів такого оскарження суду не надано. З позовними вимогами до суду про визнання ОСОБА_1 , або ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідач не звертався та доказів такого звернення не надавав.

Згідно наданих стороною позивача доказів, позивач на законних підставах користується житлом.

Перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідача на те, що позивач не має правових підстав для приватизації, оскільки не надано ордеру, є безпідставним.

Таким чином, дії відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради порушують конституційне право позивача на приватизацію житла у встановленому законом порядку, а тому суд вважає, що Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради незаконно відмовив позивачу в приватизації житла, чим порушив її право на житло, яке підлягає судовому захисту.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (частина перша статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Наведені у відзиві на позовну заяву посилання представника відповідача на те, що Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради позивачу не було відмовлено у приватизації, а лише повідомлено про те, що заява на приватизацію не може бути розглянута у зв`язку з ненаданням необхідних документів в повному обсязі, суд оцінює критично та до уваги не приймає, фактично Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради відмовив позивачу у наданні адміністративної послуги щодо приватизації квартири.

Рішення відповідача, якими відмовлено позивачу в оформленні передачі у приватну власність та приватизації квартири, прийняте неправомірно, без врахування норм законодавства, та порушує право позивача на отримання житла у власність.

Щодо наведених у відзиві на позовну заяву посилань представника відповідача на те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення на користь позивача є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, то такі твердження представника позивача суд до уваги не бере та відхиляє. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, суд враховує правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19 (провадження № 61-836св21) Верховний Суд вважав обґрунтованими вимоги про зобов`язання державного департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири. Тобто, був обраний спосіб захисту зобов`язати провести приватизацію квартири. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловлені в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18) було визнано неправомірною відмову департаменту житлового господарства міської ради у приватизації і зобов`язано департамент провести приватизацію квартири.

Тобто, судова практика передбачає такі способи захисту, які зводяться до визнання безпідставною відмови органу приватизації і зобов`язання органу приватизації здійснити приватизацію житла.

Враховуючи, що позивач вселена до квартири на законних підставах, законність її проживання ніхто не оспорює, а відсутність ордеру на квартиру позбавляє позивача можливості реалізувати право на приватизацію, у позивача наявні всі необхідні документи для проведення приватизації, крім ордеру, який позивач не може надати з незалежних причин, у зв`язку з відсутністю чіткого правового регулювання взаємовідносин органу приватизації та громадянина при втраті або неможливості отримання документів, оскільки відповідач Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не оспорює право позивача на приватизацію квартири, та з огляду на те, що спір виник у зв`язку з відсутністю механізму вирішення вказаного питання у позасудовому порядку, суд вважає, що позивач має право у встановленому законом порядку на приватизацію житлового приміщення, в якому зареєстрована та фактично проживає.

Враховуючи все вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати неправомірною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на приватизацію квартири, то суд вважає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому що виходячи з конкретних обставин справи обраний позивачем спосіб захисту визнання права на приватизацію не буде сприяти ефективному захисту їх порушених прав, оскільки право на приватизацію квартиру позивач має в силу положень закону, що відповідачем не оспорюється. Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради відмовив позивачу в передачі права власності на квартиру шляхом її приватизації через відсутність ордеру, що визнано судом протиправним. Тому, з метою усунення цієї протиправності та ефективного поновлення порушених прав позивача належним способом захисту буде визнання відповідних дій відповідача неправомірними та зобов`язання відповідача вчинити дії, направлені на приватизацію житла, яке займає позивач, за відсутності ордеру про надання житлової площі.

При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 , які пред`явлені до Дніпровської міської ради, задоволенню не підлягають, оскільки під час розгляду справи стороною позивача не було доведено факту порушення прав або законних інтересів позивача відповідачем Дніпровською міською радою, та, відповідно, не доведено, що відповідач Дніпровська міська рада вчиняв відносно позивача протиправну поведінку.

Оцінюючи у сукупності усі інші докази та аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими та безпідставними.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме задоволено дві позовні вимоги немайнового характеру, за кожну з яких позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі по 1 211,20 грн., то з відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь позивача ОСОБА_1 повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права на приватизацію квартири судом відмовлено, то в цій частині судові витрати ОСОБА_1 підлягають віднесенню на сторону позивача.

На підставі ст. 6, 8, 19, 47, 55 Конституції України, ст. 15, 16, 345 Цивільного кодексу України, ст. 9, 15, 58, 65-1 Житлового кодексу України, ст. 1, 2, 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404, та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, як орган приватизації державного житлового фонду, вчинити дії, направлені на приватизацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , квартири АДРЕСА_1 , за відсутності ордеру про надання житлової площі.

Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 16) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_9 ) судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, 40 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез