Справа № 161/6861/25 Головуючий у 1 інстанції: Смокович М. В.
Провадження № 22-ц/802/884/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 16 квітня 2024 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № АВН0СТ63958173, який складається із заяви клієнта та графіку погашення кредиту.

Позивач зазначав, що він свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі 75 000 грн строком на 60 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 75% річних.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором, кредит не повернув, проценти за користування ним не сплатив, через що у нього станом на 10 квітня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 124678 грн 24 коп., з яких: 74 760 грн 40 коп. - тіло кредиту, 46010 грн 02 коп. - проценти за користування кредитом та 3907 грн 82 коп. - заборгованість за пенею.

Враховуючи наведене, АТ «А-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ63958173 від 16 квітня 2024 року у загальному розмірі 124678 грн 24 коп., а також понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року позов АТ «А-Банк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ63958173 від 16 квітня 2024 року в розмірі 120 770 грн 42 коп та судовий збір у сумі 2346 грн 47 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивач АТ «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вимог, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що суд не звернув уваги на те, що неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24 січня 2024 року, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів, тобто до 23 січня 2024 року, а з 24 січня 2024 року така заборона відсутня. Посилається в апеляційній скарзі на те, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню у цій справі, оскільки є загальною нормою законодавства і стосується лише кредитних договорів, укладених до 24.02.2022, а також на те, що у цій справі має бути застосовано спеціальний Закон України «Про споживче кредитування», на підставі якого укладено спірний кредитний договір з умовою про сплату пені.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто у відсутності учасників справи, які судом апеляційної інстанції повідомлені належним чином : відповідач у відповідності до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, а позивач - через електронні кабінети банку та його представника.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні пені, а тому, відповідно до норм ст.367 ЦПК України, переглядається апеляційним судом лише у цій частині.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Згідно із статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 16 квітня 2024 року між сторонами укладено кредитний договір на підставі заяви ОСОБА_1 про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ63958173 від 16 квітня 2024 року, яка підписана з одного боку позивачем, а з іншого - відповідачем простим електронним підписом.

Умовами кредитування згідно з цим кредитним договором передбачено, що відповідачу надано кредит у сумі 75000 грн (п. 4), на строк 60 місяців - з 16.04.2024 по 15.04.2029 (п. 5), за процентною ставкою 75% річних (п. 6), розмір щомісячного платежу 4878,89 грн (п. 7), зазначений номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку НОМЕР_1 (п.9) (11-12).

16 квітня 2024 року ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» підписали Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка містить графік погашення кредиту (а.с.12-13).

АТ «Акцент-Банк» 16 квітня 2024 року надало (перерахувало) відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 75 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № TR.36292851.41195.65455 (а.с.15).

Згідно із наданою позивачем випискою по кредиту за договором ОСОБА_1 погасив заборгованість у розмірі 9758 грн 89 коп 17 травня 2024 року (а.с.15 зворот -16).

За розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором № АВН0СТ63958173 від 16 квітня 2024 року становить 124526 грн 05 коп., з них: 74760 грн 40 коп. - тіло кредиту, 46010 грн 02 коп. - проценти за користування кредитом та 3907 грн 82 коп пеня (а.с.14 зворот).

Як установлено судом, відповідач контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності не подав, а тому судом першої інстанції підставно задоволено позов у частині стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом.

Відмовляючи у стягненні пені, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки пеня нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач, як позичальник, на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь позивача такої пені.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, у подальшому його дія неодноразово продовжувалася і триває по цей час.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч. 1 ст. 5 ЦК України).

Беручи до уваги, що пеню нараховано відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії воєнного стану, то позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця пені за таке прострочення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню у цій справі, оскільки є загальною нормою законодавства і стосується лише кредитних договорів, укладених до 24.02.2022, а також на те, що у цій справі має бути застосовано спеціальний Закон України «Про споживче кредитування», на підставі якого укладено спірний кредитний договір від 08.07.2024 з умовою про сплату пені, відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Так, пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не містить у собі вказівки, що він застосовний до договорів, які укладені лише до 24.02.2022.

Згідно із ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу. І поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Отже, норми ЦК України мають переважну дію над іншими правовими актами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Зміст і суть відносин між сторонами у цій справі це виконання позичальником грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Сторони вправі в умовах договору обумовлювати сплату пені, але зобов`язані враховувати положення основного акта цивільного законодавства Цивільного кодексу України, яким визначено, що в період дії воєнного стану особа звільняється від виконання цивільного обов`язку щодо сплати пені, встановленої кредитним договором.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені у заявленому розмірі 3907 грн 82 коп.

Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у цій частині відсутні.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 03 жовтня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: