Справа № 357/1933/25
Провадження № 2/357/2239/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рижко Г. О. ,

при секретарі Примак А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 6 в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей з батьком,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Колошкін Павло Ігорович до ОСОБА_2 із позовною заявою про визначення місця проживання дітей, в якій просив суд:

- визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 .

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник зазначили, що 25 серпня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 25 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказують, що спільне життя у сторін не склалося, в зв`язку з чим позивачем було ініційовано звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач не має будь-якої заінтересованості в житті дітей, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Зазначають, що позивач пропонував відповідачу визначити місце проживання дітей разом з ним, однак вона категорично відмовилася від цього. Таким чином, між сторонами не досягнуто згоди про визначення місця проживання дітей. В той же час, позивач, як батько дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з ним.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та відзив не надав.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2025 року справу було передано на розгляд судді Рижко Г.О.

Ухвалою судді від 14.02.2025 року було прийнято до свого провадження цивільну справу № 357/1933/25, відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено підготовче судове засідання на 25.03.2025 на 11:30 год. Зобов`язано Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

17.03.2025 від представника позивача адвоката Колошкіна Павла Ігоровича надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

25.03.2025 в зв`язку з неявкою відповідача в підготовче судове засідання та неповідомлення ним про причини неявки, підготовчий розгляд справи відкладено на 24.04.2025 на 10:00 год.

17.04.2025 на адресу суду від Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 10 год. 00 хв. 24 квітня 2025 року без представника служби.

24.04.2025 в зв`язку з неявкою відповідача в підготовче судове засідання та неповідомлення ним про причини неявки, підготовчий розгляд справи відкладено на 22.05.2025 на 10:30 год.

22.05.2025 в зв`язку з тим, що Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради не надано суду письмовий висновок щодо розв`язання спору та в зв`язку з неявкою відповідача в підготовче судове засідання та неповідомлення ним про причини неявки, підготовчий розгляд справи відкладено на 03.07.2025 на 11:00 год.

30.05.2025 на адресу суду від Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради надійшло рішення № 419 від 27.05.2025 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 й ОСОБА_4 ».

03.07.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено розгляд справи по суті на 08.08.2025 на 11:30 год.

07.08.2025 на адресу суду від Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради надійшла заява про розгляд справи без представника служби.

08.08.2025 в зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини неявки, розгляд справи відкладено на 24.09.2025 на 12:30 год.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача направив на адресу клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутності сторони позивача на підставі наявних у суду матеріалів, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради направила на адресу суду заяву про розгляд справи без представника.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25.08.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що було складено відповідний актовий запис № 1236 (а.с. 12).

Від шлюбу сторони мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.08.2012, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис 1496 та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03.06.20142, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис 867. Батьками дітей в свідоцтвах про народження вказані сторони у справі (а.с. 13-14).

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 419 від 27.05.2025 зроблено висновок, що спір між сторонами щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей відсутній. Зокрема, вказано, про те, що наразі батьки дітей перебувають у стані розірвання шлюбу. Між ними тривалий час існував спір щодо визначення місця проживання дітей. Було встановлено, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , три роки проживають разом із матір`ю ОСОБА_2 у Федеративній Республіці Німеччина, куди вони виїхали за згодою батька у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну. Сім`я мешкає в орендованому помешканні. Діти відвідують місцевий освітній заклад і, зі слів їх матері, мають гарні успіхи в навчанні. На початку розгляду справи відповідач телефоном повідомила службу у справах дітей Білоцерківської міської ради про те, що вона не має наміру повертатися Україну до закінчення війни, дбаючи про безпеку сина й дочки, і тому вважає за недоцільне визначати місце проживання дітей разом із батьком. Пізніше вона заявила про свій намір влітку 2025 року повернутися разом із дітьми в Україну й повідомила службу у справах дітей про те, що не заперечує проти визначення місця проживання ОСОБА_5 разом із їх батьком. Під час обстеження житлово-побутових умов позивача службою у справах дітей Білоцерківської міської ради встановлено, що він мешкає в належній йому на праві особистої приватної власності трикімнатній квартирі, в якій раніше проживала вся сім`я. Для дітей виділена й устаткована згідно з їх віковими й особистими потребами окрема кімната. Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї батька дітей, наданим Білоцерківським міським центром соціальних служб ним за вищевказаною адресою створені належні умови для повноцінного розвитку й життєдіяльності дітей. Обстежити умови проживання й провести оцінку потреб сім`ї матері дітей не вдалося у зв`язку з перебуванням її за межами України. Заслухавши позивача ОСОБА_1 й взявши до уваги думку матері дітей ОСОБА_2 , з якою було встановлено зв`язок у телефонному режимі, першочергово керуючись інтересами дітей, 14 травня 2025 року комісія дійшла до висновку про відсутність спору між батьками стосовно визначення місця проживання дітей (а.с. 72 та зворот).

ІV. Норми права, які застосував суд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини і в усіх діях щодо дітей першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В ході розгляду справи судом встановлено, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 протягом останніх трьох років фактично проживають з матір`ю ОСОБА_2 у Федеративній Республіці Німеччина, куди вони виїхали за згодою батька у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну. Сім`я мешкає в орендованому помешканні, а діти відвідують місцевий освітній заклад.

В судовому засіданні судом було досліджено рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 419 від 27.05.2025, яким встановлено, що спір між батьками стосовно визначення місця проживання дітей відсутній.

Разом з тим, позивач як ініціатор даного позову, окрім копій свідоцтв про народження дітей та копії свідоцтва про шлюб із відповідачкою не надав суду жодного доказу в обґрунтування своїх позовних вимог. Більше того, представник позивача у клопотанні про розгляд справи за відсутності сторони позивача просив судовий розгляд справи здійснити на підставі наявних у суду матеріалів (а.с. 38).

Орган опіки та піклування зробив висновок про відсутність спору між батьками стосовно визначення місця проживання дітей і суд погоджується з цим висновком, оскільки він є обґрунтованим, зробленим на підставі ретельної перевірки умов життя позивача, відповідачки та дітей, відповідає якнайкращим інтересам дитини.

В підсумку суд відмовляє у задоволенні позову внаслідок його безпідставності.

Розподіл судових витрат.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат вирішення спору (відмову у позовах), відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачами, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 133, 141, 206, 258, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, статтею 51 Конституції України, статтями 160, 161 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей з батьком відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, , адреса місцезнаходження: вулиця Павла Скоропадського, будинок 8, місто Біла Церква, Київська область.

Повний текст рішення складено та підписано 24.09.2025.

Суддя Г. О. Рижко