К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року місто Київ

справа № 761/6775/25-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/13890/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Фас", подану представником Катеринчук Лілією Йосипівною, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва у складі судді Новака Р.В. від 21 травня 2025 року у справі за заявою представника товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Фас" - Катеринчук Лілії Йосипівни про забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Фас" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

14 лютого 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Профі Фас" (далі - ТОВ "Профі Фас") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 284-05 (кредитною лінією) від 6 квітня 2005 року в сумі 300 000 доларів США.

19 травня 2025 року ТОВ "Профі Фас" подало заяву про забезпечення позову, в якій просило вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми еквівалентної 300 000 доларів США та суми 150 478 грн 56 коп. (витрат зі сплати судового збору), які належать ОСОБА_1 та знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансових установах України. Заборонити ОСОБА_2 відчужувати в будь-який спосіб квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя з ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ТОВ "Профі Фас" зазначало, що відповідач є фізичною особою та у будь-який момент може розпорядитися належними йому грошовими коштами на рахунках у банківських установах, що ускладнить виконання рішення про стягнення боргу.

ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя належить квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на дружину ОСОБА_2 . Крім того, вказана квартира є предметом іпотеки, згідно з іпотечним договором від 6 квітня 2005 року. В ході виконання рішення суду про стягнення заборгованості у даній справі виконавець може звернути стягнення на частку боржника у зазначеній квартирі по закінченню дії мораторію щодо звернення стягнення на житло під час дії воєнного стану в Україні.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року у задоволенні заяви ТОВ "Профі Фас" про забезпечення позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що заявником не доведено наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Доводи заяви ґрунтуються лише на припущеннях, без належних доказів існування ризиків розпорядження відповідачем коштами чи майном, не конкретизовано рахунки чи банківські установи відповідача. Також відсутні підстави для заборони відчуження квартири, оскільки спірне майно вже обтяжене іпотекою на користь самого позивача, що виключає необхідність додаткового забезпечення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "Профі Фас" - Катеринчук Л.Й., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки не надав належної оцінки доводам позивача, які були покладені в основу обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову. Зокрема, суд не врахував наведених у заяві про забезпечення позову правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 11 грудня 2023 року в справі № 904/1934/23 та від 2 серпня 2019 року в справі № 915/538/19 і як наслідок безпідставно поклав на позивача обов`язок надання доказів наявності рахунків відповідача, на яких знаходяться грошові кошти та назви банківських установ, в яких відкриті рахунки відповідача.

Суд, посилаючись на перебування квартири під іпотечним обтяженням, не врахував, що застосування судом заборони вчиняти певні дії, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України, не обмежується у разі накладення нотаріусом заборони відчуження спірного майна за договором іпотеки, а навпаки, гарантує виконання судового рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на відсутність підстав до забезпечення позову, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення без змін.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ТОВ "Профі Фас" - Катеринчук Л.Й. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явився.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явився, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки представником не надано належних доказів на підтвердження його участі в іншому судовому процесі. З метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, відсутністю об`єктивних обставин для відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність нез`явившихся осіб.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктам 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 911/949/20).

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ "Профі Фас" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 300 000 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув отримані за кредитним договором кошти у строк до 26 серпня 2015 року. У 2017 році первісний кредитор вперше направив відповідачу досудову вимогу про погашення боргу, яка залишилася без виконання. Подальші вимоги також не були задоволені. У березні 2018 року ТОВ "Профі Фас" звернулося до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі, укладеному на забезпечення виконання кредитних зобов`язань. Виконавчий напис перебував на примусовому виконанні, однак у грудні 2022 року виконавче провадження було завершено з поверненням документів стягувачу через дію мораторію на відчуження іпотечного майна під час воєнного стану.

У заяві про забезпечення позову ТОВ "Профі Фас" зазначало, що відповідач протягом тривалого часу не виконує зобов`язань, є фізичною особою та може розпорядитися коштами на банківських рахунках, що, на його думку, створює ризик ускладнення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Разом із тим, як правильно встановив суд першої інстанції, ТОВ "Профі Фас" не подало доказів, що підтверджують наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення. Тому підстави для накладення арешту на грошові кошти відповідача відсутні. Саме по собі не зазначення позивачем конкретних реквізитів рахунків відповідача не може бути достатньою підставою для відмови в забезпеченні позову, однак за відсутності інших переконливих аргументів суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви.

Також суд першої інстанції правомірно відмовив у вжитті заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, оскільки позивач не навів жодного обґрунтованого припущення, що невжиття цього заходу може унеможливити чи ускладнити виконання рішення суду.

Більше того, матеріали справи підтверджують, що квартира, на яку заявник просить накласти арешт, зареєстрована на праві власності за дружиною відповідача ОСОБА_2 , яка не є стороною у справі.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 дійшов правового висновку, що арешт у порядку забезпечення позову не може бути накладений на майно особи, яка не є відповідачем у справі, оскільки такий захід суперечить змісту інституту забезпечення позову та виходить за межі заявлених вимог.

Посилання скаржника на те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано доказів того, що дана квартира придбана у період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає недоречними доводи скаржника про те, що перебування квартири в іпотеці не є перешкодою для вжиття заходів забезпечення позову щодо цієї квартири.

За наведених обставин, колегія суддів також вважає, що не застосування судом першої інстанції правових висновків, викладених в окремих постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не призвело до неправильного вирішення судом першої інстанції процесуального питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки є власним тлумаченням положень закону, якими врегульовано порядок та підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Профі Фас", подану представником Катеринчук Лілією Йосипівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: