УХВАЛА

07 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 569/1518/25

провадження № 61-7969ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 травня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Рівненська міська рада Рівненської області, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним,

постановив ухвалу про наступне:

1. 26 червня 2025 року Рівненська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 28 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду

від 29 травня 2025 року у справі № 569/1518/25.

2. Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення наявних у ній недоліків шляхом надання уточненої касаційної скарги з чітким зазначенням підстав касаційного оскарження та наведенням відповідного обґрунтування з посиланням на конкретні пункти частини другої статті 389 ЦПК.

3. На виконання вимог вищевказаної ухвали, на адресу Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга Рівненської міської ради, у якій вона зазначає, що подає касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК. Вказує, що на сьогоднішній день відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 217 Цивільного кодексу України.

4. Аналіз пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК свідчить, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (див. подібний висновок в пункті 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22)).

5. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

6. Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Саме по собі зазначення Рівненською міською радою в уточненій касаційній скарзі про відсутність правового висновку щодо питання застосування статті 217 Цивільного кодексу України не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, не конкретизовано змісту правовідносин, в яких висновок відсутній, та не обґрунтовано обґрунтування власне необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а тому не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК).

7. Аргументи Рівненської міської ради зводяться до незгоди з оцінкою судами зібраних доказів і встановлених обставин.

8. З огляду на викладене Рівненська міська рада не виконала вимог ухвали Верховного Суду від 15 липня 2025 року. В уточненій касаційній скарзі не зазначено чіткого обґрунтування підстав касаційного оскарження.

9. Згідно частини другої статті 393 ЦПК у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

10. Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

11. Оскільки у встановлений судом строк вимоги ухвали Верховного Суду

від 15 липня 2025 року належним чином не виконані, недоліки касаційної скарги в повному обсязі не усунені, касаційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 185, 260, 261, 392, 393 ЦПК, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 травня 2025 року у справі

№ 569/1518/25 визнати неподаною і повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду з касаційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

3. Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя П. І. Пархоменко