Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1532/25
Номер провадження 2/299/422/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ВЕКТОР ПЛЮС" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов"язання,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "ВЕКТОР ПЛЮС" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовні вимоги мотивує тим, що 09.06.2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0602/0608/98-005, на підставі якого останній отримав кредит в розмірі 30000 доларів США, зі сплатою 11,9 % річних та зобов`язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування даним кредитом у розмірі 11,9 % річних строком до 07.06.2018 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника між ВАТ «СВЕДБАНК», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №0602/0608/98- 005-Р-1 від 09.06.2008 року, згідно якого остання зобов`язалася відповідати за порушення зобов`язання позичальником.

28 листопада 2012 року між ПАТ «СВЕДБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» (далі ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС»/Товариство) укладено Договір факторингу №15, згідно умов якого банком на користь ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» було відступлено право вимоги, зокрема, за Кредитним договором №0602/0608/98-005 та договорами забезпечення по кредиту.

Відтак, з 28.12.2012 року кредитором за кредитним договором №0602/0608/98-005 стало ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».

Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03.07.2014 у нього утворилася заборгованість у розмірі 51 538,50 доларів США, що по курсу НБУ становило 610 215,84 грн, з яких 28.250,00 доларів США (334 480,00 грн) за кредитом; 13 127,63 доларів США (155 431,14 грн) за відсотками; 10 160,87 доларів США (120 304,70 грн) - пеня.

У зв`язку з вказаним, в 2014 році ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» зверталося до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за вказаним кредитним договором.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.09.2014 року у справі №299/2540/14-ц позов ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором в сумі 610 215,84 гривень та 3 654,00 гривень судового збору.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06.12.2019 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович задоволено частково. Заочне рішення Виноградівського районного суду від 02 вересня 2014 року змінено, викладено резолютивну частину рішення у новій редакції. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008 у розмірі 156 880,00 гривень, що є заборгованістю за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008 в розмірі 453 335,84 гривень, з яких 177 600,00 гривень за кредитом, 155 431,14 гривень за відсотками, 120 304,70 гривень - пеня. Стягнуто судові витрати.

На даний час рішення суду у справі №299/2540/14-ц в повному обсязі не виконано.

Позивач вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту травень нового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, з пред`явленням вимоги про дострокове погашення боргу в 2014 році, право кредитора нараховувати проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України припинилося.

Однак, якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, з дати пред`явлення ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» позову у справі №299/2540/14-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 610 215,84 грн., валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

З урахування викладеного, позивачем нараховано відповідачу наступні суми, передбачені статтею 625 ЦК України за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року:

Період нарахування 3% річних Інфляційні втрати

12.03.2017 21.01.2021- 71 192,08 грн. 216327,32 грн.

22.01.2021 - 01.02.2021- 552,54 грн. 0 грн.

02.02.2021- 05.02.2021 -200,79 грн. 0 грн.

06.02.2021-25.02.2021- 1000,41 грн. 6085,82 грн.

26.02.2021 -03.03.2021 -299,93 грн. 0 грн.

04.03.2021 -29.03.2021- 1295,05 грн. 10302,33 грн.

30.03.2021 -06.04.2021- 398,20 грн. 0 грн.

07.04.2021- 29.04.2021- 1 140,73 грн. 4224,01 грн.

30.04.2021-11.05.2021 - 594,74 грн. 0 грн.

12.05.2021-25.05.2021 - 691,47 грн. 7811,97 грн.

26.05.2021- 03.06.2021- 444,20 грн. 0 грн.

04.06.2021-24.06.2021- 1 032,74 грн. 1196,66 грн.

25.06.2021-07.07.2021- 589,71 грн. 0 грн.

08.07.2021-13.08.2021 -1810,34 грн. 595,29 грн.

14.08.2021-27.08.2021- 681,99 грн. 0 грн.

28.08.2021-07.09.2021 -535,46 грн. 0 грн.

08.09.2021-15.09.2021 -388,00 грн. 0 грн.

16.09.2021-05.10.2021 -969,29 грн. 0 грн.

06.10.2021-19.10.2021- 672,60 грн. 5260,66 грн.

20.10.2021-23.02.2022- 6096,92 грн. 25504,96 грн.

Всього: 90 587,19 грн. Всього: 277 309,02 грн.

Загальна заборгованість за інфляційними втратами та 3% річних складає 367 896,21 грн.

Позивач зазначає, що стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача буде належним та ефективним способом захисту майнових прав та інтересів позивача.

У свою чергу представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву у якому заперечив позовні вимоги та вважає, що позивач намагається ввести суд в оману щодо діючого боргу, розрахунків у справі відповідно зазначив наступні обґрунтування.

Ще у 2014 році Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулось до Виноградівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 610.215,84 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.06.2008р. між позивачем - Публічним акціонерним товариством „Сведбанк" та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №0602/0608/98-005, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти на загальну суму 3.000,00 доларів США, а відповідач в свою чергу зобов`язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування даним кредитом. В забезпечення виконання відповідачем кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачкою ОСОБА_5 був кладений 09.06.2008р. Договір поруки за №0602/0608/98-005-Р-1

Окрім того, 28.11.2012р. ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до Договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов`язаннями відповідачів щодо кредитного договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що він свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі-видав готівку, проте відповідачі, в порушення умов вище вказаного кредитного договору та договору поруки свої зобов`язання не виконали в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування даним кредитом, в результаті чого виникла заборгованість по сплаті кредиту, відсотків. На неодноразове прохання погасити заборгованість по кредиту та відсотках, відповідач не відреагував та не виконав свої зобов`язання по Договору.

Далі позивач вказував, що заборгованість відповідачів за кредитним договором станом на 03.07.2014 р. становить 351.538,50 доларів США, що по курсу НБУ становить 610.215,84 грн., з яких: 28.250,00 доларів США (334.480,00 грн.) заборгованість за кредитом; 13.127,63 доларів (155.431,14 грн.) США заборгованість за відсотками; 10.160,87 доларів США (120.304,70 грн.)- нарахована пеня.

У зв`язку з наведеним та відповідно до вимог ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором та суму понесених судових витрат: 3.654,00 грн. судового збору.

Рішенням (заочним) Виноградівського районного суду у справі № 299/2540/14-ц від 02.09.2014 року вирішено Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (м.Київ, вул.Щорса-31 , №п/р одержувача НОМЕР_1 , банк одержувача ПАТ «Альфа Банк», код банку одержувача 300346) заборгованість за кредитним договором в сумі 610.215,84 грн. та понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати в розмірі 3.654,00 грн. судового збору.

Надалі ОСОБА_2 оскаржила це рішення в апеляційному порядку.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.04.2021 по цивільній справі № 299/2540/14-ц за позовом ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - заочне рішення Виноградівського районного суду змінено. Вирішено Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28-А, ) заборгованість за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008 у розмірі 156 880,00 гривень, що є заборгованістю за тілом кредиту. Додатково вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008 в розмірі 453 335,84 гривень, з яких 177 600,00 гривень за кредитом, 155 431,14 гривень за відсотками, 120 304,70 гривень - пеня.

Тобто, остаточним судовим рішення по даному кредитному договору та договору поруки борг було змінено, таким чином: 1) ОСОБА_2 і її син ОСОБА_1 солідарно винні позивачу 156 880 грн. 2) Окремо, ОСОБА_1 винен позивачу додатково ще 453 335,84 грн.

Рішення апеляційного суду (постанова Закарпатського апеляційного суду від 29.04.2021 по цивільній справі № 299/2540/14-ц) набрало законної сили в момент проголошення тобто 29.04.2021 року.

Тобто, до 29.04.2021 не існувало жодного судового рішення про грошове зобов`язання Відповідачів перед банком. Тим більше, ухвалою Виноградівського районного суду від 22.10.2021 вирішено заяву адвоката Нечаєв В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу № 299/2540/14-ц таким, що не підлягає виконанню-задовольнити.

Вирішено зупинити виконання виконавчого листа (виконавче провадження №63460460 від 03.11.2020), виданого Виноградівським районним судом по справі №299/2540/14-ц та визнати його таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з наявним іншим виконавчим листом по даній справі, виданим пізніше судом апеляційної інстанції, яке змінило рішення суду першої інстанції.

Щодо виконавчих проваджень про примусове виконання рішення суду, то представник Відповідачів адвокат Нечаєв В.В. повідомив суду наступні обставини справи: спочатку Виноградівський РВ ДВС стягнув із ОСОБА_2 по вказаному боргу суму 29782,05 грн (лист ДВС від 15.10.2021 в рамках ВП 63460460).

В подальшому, приватний виконавець Ярошевський Дмитро стягнув із ОСОБА_2 ще 36364,98 грн (в рамках ВП 66940993). Цей же приватний виконавець Ярошевський Д. виконує аналогічний виконавчий лист суду, що і Ви (солідарне стягнення 156 880 грн, але з Маринець Сергія), ВП 66942782, яким стягнуто 21122,68 грн. Наразі приватний виконавець Лукеча О.В. виконує примусове стягнення відносно боржника ОСОБА_2 (Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у рамках № 71843423, де також було стягнуто 59257,45 грн. Загалом по виконавчому листу щодо стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суми боргу 156 880 грн вже було стягнуто 146 527,16 грн (залишок 10 352,84 грн).

У травні 2025 року вся сума буде погашена в повному обсязі (в частині 156 880 грн). Решта суми стягуватиметься із ОСОБА_1 у приватного виконавця Ярошевського Дмитра.

Отже, представник відповідачів вважає, що рішення апеляційного суду від 29.04.2021 виконується по мірі можливості із всіх наявних доходів сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Не дивлячись на зміст судового рішення суду апеляційної інстанції, позивач здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних відносно обох відповідачів на загальну суму 610 215,84 грн. Це, на думку відповідачів, є введенням в оману суду і надання до суду недостовірних відомостей та розрахунків, що вважається зловживанням процесуальними правами.

Представник відповідачів вважає, що позивач не має права нараховувати 3% річних та інфляційні з 2017 року, оскільки судове рішення набрало законної сили тільки 29.04.2021; розмір боргу ОСОБА_2 не становить 610 215,84 грн., а тільки 156 880 грн. Тож позивач гіпотетично може просити штрафні санкції солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 29.04.2021 по 23.02.2022 з суми 156 880 грн., а з ОСОБА_1 може просити штрафні санкції з 29.04.2021 по 23.02.2022 з суми 453 335,84 грн.

Заочне рішення Виноградівського районного суду у справі № 299/2540/14-ц від 02.09.2014 року було предметом апеляційного оскарження, а тому таке набрало законної сили 29.04.2021.

Тому, час з якого виникло прострочення грошового зобов`язання є 29 квітня 2021 року, тобто день набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

До набрання законної сили вказаного судового рішення (29.04.2021) не існувало боргу в гривні, адже кредит було взято у доларах США (на заборгованість в іноземній валюті інфляційні витрати не нараховуються), тому до 29.04.2021 позивач взагалі не мав навіть гіпотетичного права нараховувати інфляційні витрати.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних, Представник Відповідачів констатує, що його здійснено арифметично невірно.

Перевірка розрахунку (Відповідачами) здійснювалась за допомогою інструменту Калькулятори системи інформаційно-правового забезпечення Ліга: закон.

Можливість використання зазначеного інструменту визнається і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 14.02.2018 у справі № 917/1622/16.

Представником відповідача зроблено два альтернативні контррозрахунки по даній справі.

Один власний розрахунок у разі відрахунку з 2017 року (як вважає сам позивач, але з метою довести хибність розрахунків), та інший вірний, з 29.04.2021 (дата коли судове рішення щодо виникнення грошового зобов`язання набрало законної сили) до початку воєнного стану.

Щодо ОСОБА_2 то її сума боргу становить 156 880 грн (солідарно з сином ОСОБА_8 ). Як вбачається із власних розрахунків (солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) по періоду з 29.04.2021 по 23.02.2022 (початок війни) інфляційні втрати становлять 12 648,50 (інфляційне збільшення) + 3 881,17 (штрафні санкції 3% річних).

Згідно контррозрахунку по періоду часу з 2017 року то 3% річних відносно ОСОБА_2 загальна сума за п`ять років становить 21 628,37 грн. і ця сума не має нічого спільного із розрахунком позивача.

Щодо ОСОБА_1 то його сума боргу окремо становить 453 335,84 грн. згідно власних розрахунків по періоду з 29.04.2021 по 23.02.2022 (початок війни) інфляційні втрати становлять 43 806,63 (інфляційне збільшення) + 13 441,98 (штрафні санкції).

Але згідно листа Виноградівського РВ ДВС станом на 15.10.2021 з ОСОБА_2 було стягнуто 29782,05 грн в рамках виконавчого провадження 63460460, яке було розпочато ще 03.11.2020.

В подальшому приватний виконавець Ярошевський Дмитро з 27.09.2021 стягував з ОСОБА_2 (ВП 66940993) подальші суми коштів. Також приватний виконавець Ярошевський Дмитро з 27.09.2021 стягував додаткові кошти і з самого ОСОБА_1 (ВП 66942782). Конкретних дат стягнення кожної суми ми не можемо навести, оскільки така інформація перебуває тільки у розпорядженні самого позивача. Нам відомо тільки загалом про суми стягнення з Відповідачів за певний період часу, проте цього недостатньо для повноцінних розрахунків 3% річних та інфляційних.

Разом з тим представником відповідача подано до суду заяву про зменшення суми штрафних санкцій (інфляційних втрат та 3% річних) у якій зауважено, що ОСОБА_9 не є основним боржником, вона виступала поручителем свого сина ОСОБА_1 .

Тобто вона не отримувала коштів, не користувалася кредитом, однак роками змушена нести відповідальність як солідарний боржник. При цьому ОСОБА_2 є жінкою поважного віку, народжена понад 66 років тому, перебуває на пенсії, а також працює у лікарні, отримуючи незначний дохід. За рахунок її пенсії та заробітної плати здійснюється примусове стягнення боргу.

Систематичне фінансове навантаження є надмірним для особи її віку й соціального статусу. Крім того, у ОСОБА_10 наявні хронічні проблеми зі здоров`ям, зокрема гіпертонія та серцево-судинні порушення, що ще більше ускладнює можливість рівномірного виконання зобов`язання.

З огляду на наведене, Відповідачі просять суд врахувати сукупність обставин справи та застосувати принципи справедливості, розумності та пропорційності, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово зазначала (зокрема, у справі №902/417/18), що у разі неспівмірності нарахованих відсотків із можливостями боржника суд має право зменшити їхній розмір.

Крім того представник відповідача додатково звертає увагу суду на те, що строки позовної давності, які обмежують період нарахування 3% річних (зазвичай 3 роки), у даному випадку були штучно розширені внаслідок дії об`єктивних обставин: з 2020 року в Україні діяв карантин, пов`язаний із пандемією COVID-19, який відповідно до законодавства став підставою для зупинення перебігу строків позовної давності; з лютого 2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан, що також призвело до зупинення строків позовної давності, згідно з ч.1 ст. 263 ЦК України.

Якби не ці надзвичайні обставини, позивач мав би право нараховувати 3% річних лише за останні 3 роки, але сьогодні заявлено до стягнення 5-річний період, що збільшує суму до 21 628,37 грн, чим створюється надмірний фінансовий тиск на літню особу, яка не є первісним боржником.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6- 42цс1 1).

А тому представник просить: прийняти рішення щодо зменшення судом розміру трьох процентів річних, заявленого до стягнення на підставі статті 625 ЦК України відносно солідарної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до 1,0% річних, а в частині стягнення інфляційних втрат задоволити в частині 2000 гривень солідарно із Відповідачів; прийняти рішення щодо зменшення судом розміру трьох процентів річних, заявленого до стягнення на підставі статті 625 ЦК України відносно ОСОБА_1 до 1,0% річних, а в частині стягнення інфляційних втрат задоволити в частині 2000 гривень із Відповідача ОСОБА_1 .

У свою чергу представник позивача подав до суду (відповідь на відзив) заперечення на відзив у якому зазначив, що за логікою представника відповідачів за період, коли кредитор припинив нараховувати відсотки за кредитним договором та звернувся до суду 17.07.2014 року і до 02.09.2014 року (на протязі понад 5 років) відповідачі не зобов`язані сплачувати взагалі нічого за користування кредитним коштами, ні відсотки по кредиту, ні інфляційні витрати і 3 % річних. Однак, така логіка представника відповідачів не відповідає ні закону, ні вимогам справедливості по відношенню до кредитора.

Позивачем враховано, що станом на 12.03.2017 року платежів у погашення заборгованості від відповідачів не надходило. У період з 21.01.2021 року по 19.10.2021 року було погашено 29 782,05 (двадцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят дві, 05) грн., станом на 23.02.2022 року залишок до сплати склав 584 087,79 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі вісімдесят сім, 79) грн. У період з 09.03.2022 року по 31.01.2025 року у рахунок погашення заборгованості було зараховано 111 753,33 (сто одинадцять тисяч сімсот п`ятдесят три, 33) грн. Станом на 26.02.2025 року залишок до стягнення складав 472334,46 (чотириста сімдесят дві тисячі триста тридцять чотири, 46) грн. В довідці позивачем помісячно вказані суми погашення боргу.

Будь-яких доказів, які б вказували, що позивачем якісь суми не було враховано представником відповідачів не надано. Відтак, розрахунок боргу, наданий позивачем є правильним та має братися до уваги при вирішенні справи. Також, представник відповідачів просить суд зменшити «суму штрафних санкцій». Однак, нараховані позивачем суми до стягнення з відповідачів не є штрафними санкціями.

Також, представник відповідачів сам повідомляє, що ОСОБА_2 офіційно працює, має дохід, крім того отримує пенсію. Які підстави для зменшення відсотків щодо ОСОБА_1 , 1983 р.н., представник відповідачів взагалі не наводить. Крім того, відповідачі й так вже отримали велику «знижку» Позичальник отримував кредит в розмірі 30 000 доларів США. За тілом кредиту з цих коштів сплатив всього 1 750 дол. США.

Суд в 2014 році прийняв рішення про стягнення з відповідачів 610 215,84 гривень. Таким чином, борг було переведено по дуже вигідному для відповідачів курсу в національну валюту. Тому небажання відповідачів компенсувати інфляційні втрати та 3 % річних є несправедливим по відношенню до кредитора та суперечить вимогам закону.

Стягнення інфляційних втрат та 3 % річних в загальному розмірі 367 896,21 грн. з відповідачів буде належним та ефективним способом захисту майнових прав та інтересів позивача. На підставі викладеного просить суд позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», код за інфляційні втрати та 3 % річних в загальному розмірі 367 896,21 грн. (триста шістдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто шість грн. 21 коп.) та витрати по оплаті судового збору в розмірі 4 414,75 грн.

Разом з тим представник позивача надав розрахунок нарахувань 3% річних та інфляційних втрат в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суми боргу 156 880 грн, а також в частині стягнення з ОСОБА_1 додаткової суми заборгованості в розмірі 453 335,84 грн із урахуванням всіх сум погашення заборгованості в рамках всіх наявних виконавчих проваджень відносно відповідачів.

Також представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог мотивуючи наступним.

Звертаючись з даним позовом, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», код за інфляційні втрати та 3 % річних в загальному розмірі 367 896,21 грн. (триста шістдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто шість грн. 21 коп.) та судові витрати.

З урахування уточнених розрахунків заборгованості відповідачів відповідно до ухвали суду від 07.05.2025 року, вважає за необхідне уточнити свої позовні вимоги та викласти їх у наступній редакції: «Просить суд стягнути солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» 323 444,81 грн. (триста двадцять три тисячі чотириста сорок чотири грн. 81 коп.). Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» 47 765,74 грн. (сорок сім тисяч сімсот шістдесят п`ять грн. 74 коп.). Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», код за витрати по оплаті судового збору в розмірі 4 414,75 грн.».

Представником відповідачів ОСОБА_3 подано до суду клопотання у якому просить суд критично віднестися до доказу зведена виписка за період з 28.11.2012 по 12.05.2025 на користь ТОВ «ФК ВЕКТОР ПЛЮС», оскільки така спростовується іншими належними та допустимими доказами Відповідачів, зокрема листів відповідей Виноградівського РВ ДВС та приватними виконавцями Ярошевським Д. та ОСОБА_11 . Застосувати процесуальні наслідки ст. 84 ЦПК України щодо неподання до суду витребуваних доказів без поважних причин. Врахувати контррозрахунки відповідачів на основі огляду у суді цивільної справи №299/2540/14-ц.

Зазначене мотивує тим, що позивач надав до суду зведену виписку про те, що в рамках виконавчого провадження з ОСОБА_2 було стягнуто тільки 29782,05 грн. у період з 28.11.2012 до 12.05.2025 року.

Представник відповідача зазначає, що ці відомості є спробою ввести суд в оману та зловживанням своїми процесуальними правами та обов`язками, оскільки станом по 12.05.2025 з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було стягнуто 146 527 гривень. Спочатку Виноградівський РВ ДВС стягнув із ОСОБА_2 по вказаному боргу суму 29782,05 грн (лист ДВС від 15.10.2021 в рамках ВП 63460460). Потім приватний виконавець Ярошевський Дмитро стягнув із ОСОБА_2 ще 36364,98 грн (в рамках ВП 66940993). Цей же приватний виконавець Ярошевський Д. виконує аналогічний виконавчий лист суду, що і Ви (солідарне стягнення 156 880 грн, але з Маринець Сергія), ВП 66942782, яким стягнуто 21122,68 грн.

Наразі приватний виконавець Лукеча О.В. виконує примусове стягнення відносно боржника ОСОБА_2 (Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у рамках № 71843423, де також було стягнуто 59257,45 грн. Загалом по виконавчому листу щодо стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суми боргу 156 880 грн вже було стягнуто 146 527,16 грн (залишок 10 352,84 грн). У травні 2025 року за нашими розрахунками вся сума буде погашена в повному обсязі (в частині 156 880 грн).

Решта суми буде стягуватися із ОСОБА_1 у приватного виконавця Ярошевського Дмитра. Даний доказ (подана позивачем зведена виписка про отримання коштів за період з 28.11.2012 по 12.05.2025) є на думку відповідачів фальшивим.

Також банк надав до суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно з ст. 625 ЦКУ. Даний доказ також вважається, на думку представника відповідачів, неналежним, оскільки, всупереч ухвалі суду, такий не містить зазначення сум перерахованих коштів за кожною фінансовою операцією з посиланням на відповідні докази - первинні документи (платіжні інструкції, касові ордери, та інші первинні бухгалтерські документи, регістри аналітичного обліку), у яких вказані такі суми; загальний розрахунок суми основного боргу як сума доданків за усіма фінансовими операціями (надання і повернення коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги та заперечення на відзив підтримав, просив задоволити уточнені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив у задоволенні позовних вимог відмовити відповідно до обставин зазначених у відзиві та додаткових клопотаннях.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне:

09.06.2008 року між ВАТ «СВЕДБАНК», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0602/0608/98-005, на підставі якого останній отримав кредит в розмірі 30000 доларів США, зі сплатою 11,9 % річних та зобов`язався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування даним кредитом у розмірі 11,9 % річних строком до 07.06.2018 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника між ВАТ «СВЕДБАНК», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «СВЕДБАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №0602/0608/98- 005-Р-1 від 09.06.2008 року, згідно якого остання зобов`язалася відповідати за порушення зобов`язання позичальником.

28 листопада 2012 року між ПАТ «СВЕДБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС» (далі ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС»/ Товариство) укладено Договір факторингу №15, згідно умов якого банком на користь ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» було відступлено право вимоги, зокрема, за Кредитним договором №0602/0608/98-005 та договорами забезпечення по кредиту.

Відтак, з 28.12.2012 року кредитором за кредитним договором №0602/0608/98-005 стало ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС».

Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03.07.2014 у нього утворилася заборгованість у розмірі 51 538,50 доларів США, що по курсу НБУ становило 610 215,84 грн, з яких 28.250,00 доларів США (334 480,00 грн) за кредитом; 13 127,63 доларів США (155 431,14 грн) за відсотками; 10 160,87 доларів США (120 304,70 грн) - пеня.

У зв`язку з вказаним, в 2014 році ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» зверталося до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за вказаним кредитним договором.

Вказані обставини справи підтверджуються постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, яка набрала законної сили.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02.09.2014 року у справі №299/2540/14-ц позов ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором в сумі 610 215,84 гривень та 3 654,00 гривень судового збору.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06.12.2019 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, задоволено частково. Заочне рішення Виноградівського районного суду від 02 вересня 2014 року змінено, викладено резолютивну частину рішення у новій редакції. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008 у розмірі 156 880,00 гривень, що є заборгованістю за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заборгованість за кредитним договором №0602/0608/98-005 від 09.06.2008 в розмірі 453 335,84 гривень, з яких 177 600,00 гривень за кредитом, 155 431,14 гривень за відсотками, 120 304,70 гривень - пеня. Стягнуто судові витрати.

Суд не погоджується із твердженням позивача про суму грошового зобов`язання ОСОБА_2 перед позивачем у розмірі солідарно із ОСОБА_1 в розмірі 610 215,84 гривень, позаяк її розмір боргу визначений постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, та складає 156 880 гривень. Сума боргу ОСОБА_1 перед позивачем становить 453 335,84 гривень. Тому суд, не вбачає правових підстав для солідарного стягнення 3% річних та інфляційних з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із загальної суми 610 215,84 грн.

Суд також констатує, що постанова Закарпатського апеляційного суду у справі № 299/2540/14-ц ухвалена 29 квітня 2021 року.

Відповідно до статті 273 ЦПК України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 384 ЦПК України - Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

За таких обставин, суд констатує, що кінцеве судове рішення у справі № 299/2540/14-ц ухвалене саме 29.04.2021 та набрало законної сили саме в цей день.

Саме з 29.04.2021 по 23.02.2022 слід нараховувати по кожному із боржників окремо інфляційні втрати та відсотки річних.

Перевірка розрахунку судом.

Основна сума заборгованості солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.04.2021 з 29/04/2021 до 23/02/2022 становить 156 880,00 грн.

Інфляційні витрати:

Останній період (29/04/2021 - 23/02/2022)

Індекс інфляції

квітень 2021 101,30

травень 2021 100,20

червень 2021 100,10

липень 2021 99,80

серпень 2021 101,20

вересень 2021 100,90

жовтень 2021 100,80

грудень 2021 100,60

січень 2022 101,30

лютий 2022 101,60

Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIС (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.08062530.

За таких обставин, інфляційне збільшення становить 156 880,00 x 1.08062530 - 156 880,00 = 12 648,50 грн.

З приводу 3% річних, то суд самостійно здійснює розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання: з 29/04/2021 до 23/02/2022 становить 301 день.

Суд розраховує суму боргу за формулою - 156 880,00 x 3 % x 301 : 365 : 100 =3 881,17 грн.

За таких обставин, сума боргу солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 3% річних становить 3 881,17 грн та по інфляційним втратам 12 648,50 грн.

Основна сума заборгованості ОСОБА_2 за постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.04.2021 з 29/04/2021 до 23/02/2022 становить 453 335,84 грн.

Суд здійснює власний розрахунок інфляційних витрат по наступній формулі:

Останній період (29/04/2021 - 23/02/2022)

Індекс інфляції

квітень 2021 101,30

травень 2021 100,20

червень 2021 100,10

липень 2021 99,80

серпень 2021 101,20

вересень 2021 100,90

жовтень 2021 100,80

грудень 2021 100,60

січень 2022 101,30

лютий 2022 101,60

Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIС (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.08062530

Інфляційне збільшення: 453 335,84 x 1.08062530 - 453 335,84 = 36 550,34 грн.

З приводу 3% річних щодо боргу ОСОБА_1 перед банком, то суд зазначає наступне:

Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання: з 29/04/2021 до 23/02/2022

453 335,84 x 3 % x 301 : 365 : 100 = 11 215,40 грн.

Всього штрафних санкцій: 11 215,40 грн.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До того ж у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19)звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).

Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.

Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.

Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.

Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.

До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.

Разом з цим, Відповідачами не надано суду достатні та переконливі докази, які б давали суду можливість зменшити суму штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат, то суд зазначає наступне:

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.

Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі № 917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі № 902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/4975/22.

Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне:

Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19),невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.

За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.

Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.

Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.

Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.

Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

Підсумовуючи, суд зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.

Отже, оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо визнаних судами обґрунтованими позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

У разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).

На підставі викладено суд, керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ВЕКТОР ПЛЮС" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», код за , інфляційні втрати в розмірі 12 648,50 (дванадцять тисяч шістсот сорок вісім гривень 50 коп.) грн. та 3 % річних в розмірі 3881,18 (три тисячі вісімсот вісімдесят одну гривень 18 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», код за , інфляційні втрати в розмірі 36550,34 (тридцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 34 коп.) грн. та 3 % річних в розмірі 11215,40 (одинадцять тисяч двісті п`ятнадцять гривень 40 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», код за , судовий збір у розмірі по 1514,00 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 07.10.2025 року.

ГоловуючийТрагнюк В. Р.