КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 381/1793/24 Головуючий у суді першої інстанції -Білоцька Л.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4495/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У квітні 2024 року позивач ПрАТ «СК «Провідна» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 23.06.2022 між ПрАТ «СК « Провідна» та ТОВ «Транс-Логістик» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/6784883/9069/22. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу «SCHMITZ SKO24/L-13.4» д/н НОМЕР_1 .

14.02.2023 о 19 год. 00 хв. у с. Дударків Бориспільського району Київської області по вул. Незалежності, 2/2 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ «SCHMITZ SKO24/L-13.4» д/н НОМЕР_1 та ТЗ «МАN» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності.

В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований ТЗ «SCHMITZ SKO24/L-13.4» НОМЕР_1.

Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого Застрахованого ТЗ звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про факт настання події. Вигодонабувач надав лист щодо напрямку виплати страхового відшкодування на рахунок страхувальника.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого Застрахованого ТЗ, 16.02.2023 проведено його огляд, про що складено Акт огляду транспортного засобу, складено Рахунок №649 та Акт виконаних робіт, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого в ДТП Застрахованого ТЗ складає 42 213,23 грн.

03.03.2023 ПрАТ «СК «Провідна» складено розрахунок суми матеріального збитку 08.03.2023 та Страховий акт по справі № на суму 42 213,23 грн.

ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь страхувальника у розмірі 42 213,23 грн.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача, винуватця ДТП, яка мала місце 14.02.2023, на дату ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно Полісу №209136795, позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із Заявою на виплату страхового відшкодування на суму 42 213,23 грн.

Проте, заяву позивача задоволено частково, а саме на суму 23 782,42 грн. Зазначена сума виплачена ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з урахуванням коефіцієнту зносу замінених складових згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А отже, сума, що залишилася невиплаченою на користь позивача, склала 18 430,81 грн.

Оскільки збиток позивача складає 42 213,23 грн, а вимоги позивача страховою компанією відповідача задоволено лише на суму 23 782,42 грн, тому позивач вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача різницю в сумі 18 430,81 грн, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 18 430,81 грн, а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ПрАТ «СК «Провідна»подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував розрахунок третьої особи ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відповідно до якого остання здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 23 782,42 грн, з вирахуванням розміру коефіцієнту фізичного зносу 45% в сумі 18 430,81 грн.

Зазначає, що суд першої інстанції не урахував висновки, яких дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, зокрема, про те, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому суд дійшов помилкового висновку про відмову в позові ПрАТ «СК «Провідна».

Своїм правом на подачу відзиву інші учасники справи не скористались.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди у розмірі 18 430,81 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що 23.06.2022 між ПрАТ «СК «Провідна» та ТОВ «Транс-Логістик» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/6784883/9069/22. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу «SCHMITZ SKO24/L-13.4» д/н НОМЕР_1 (а.с. 6).

14.02.2023 о 19 год. 00 хв. у с. Дударків Бориспільського району Київської області по вул. Незалежності, 2/2 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ «SCHMITZ SKO24/L-13.4» д/н НОМЕР_1 та ТЗ «МАN» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 8).

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2023 по справі №359/1740/23 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вказаній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 9).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мети місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено Застрахований ТЗ «SCHMITZ SKO24/L-13.4» д/н НОМЕР_1 , що підтверджується зазначеною Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2023 по справі №359/1740/23 та довідкою НПУ про ДТП.

Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого застрахованого ТЗ звернувся до ПрАТ "СК "Провідна" із заявою про факт настання події (а.с. 10, 10 зворот). Вигодонабувач надав лист щодо напрямку виплати страхового відшкодування на рахунок страхувальника (а.с. 11).

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого ТЗ, 16.02.2023 р. проведено його огляд, про що складено Акт огляду транспортного засобу (а.с. 12), складено Рахунок № 649 від 16.02.2023 (а.с. 13), наряд-замовлення (а.с. 14) та Акт виконаних робіт № 562 від 16.02.2023 (а.с. 15), відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого в ДТП застрахованого ТЗ складає 42 213,23 грн.

03.03.2023 ПрАТ «СК «Провідна» складено розрахунок суми матеріального збитку (а.с. 16) та 08.03.2023 року Страховий акт по справі № на суму 42 213,23 грн (а.с. 17).

ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь страхувальника у розмірі 42 213,23 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №011062 від 09.03.2023 року (а.с. 18).

Згідно з Полісом № 209136795 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застрахованим є транспортним засобом - автомобіль «МАN» д/н НОМЕР_2 , а страхова сума на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 гривень; за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 гривень (а.с. 48).

За перевіркою чинності полісу, вказаний Поліс № 209136795 на 14.02.2023, на день настання ДТП, був чинним (а.с. 19).

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача, винуватця ДТП, яка мала місце 14.02.2023 р., на дату ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з Полісом №209136795, позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із Заявою на виплату страхового відшкодування на суму 42 213,23 грн (а.с. 20).

Заяву позивача було задоволено частково, а саме - на суму 23 782,42 грн, що підтверджується витягом з виписки по рахунку позивача (а.с. 21).

Зазначена сума виплачена ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з урахуванням коефіцієнту зносу замінених складових згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А отже, сума, що залишилася невиплаченою на користь позивача, склала 18 430,81 грн., що підтверджується копією розрахунку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с. 22).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено статтями76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Згідно зі ст. 27 ЗУ «Про страхування» «до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток».

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст.1187 ЦК України).

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Згідно зі ст. 993 ЦК України «До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.»

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різниця фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Із матеріалів справи встановлено, що стороною відповідача визнається факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди 14.02.2023 року за участю застрахованого ТЗ «SCHMITZ SKO24/L-13.4» д/н НОМЕР_1 та ТЗ «МАN» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої застрахованому ТЗ «SCHMITZ SKO24/L-13.4» д/н НОМЕР_1 були завдані пошкодження та матеріальні збитки. Вказана обставина підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Разорм з цим, станом на 14.02.2023, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду заподіяну майну була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в межах 130 000,00 грн.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Стала судова практика говорить, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Поряд з цим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає саме страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц).

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові ВС від 01.03.2023 року у справі №752/27457/21, Постанові ВС від 26.10.2022 року у справі №645/6088/18, Постанові ВС від 16.02.2022 року у справі №363/5092/18.

Таким чином, обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, яке мало місце 14.02.2023 року о 19 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 покладається на страховика відповідача, а саме ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в межах страхової суми, що в даному випадку складає 130 000,00 гривень.

Вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у межах розгляду даної цивільної справи позивач не заявляв.

Даючи оцінку встановленим обставинам, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта щодо неврахування розрахунку ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відповідно до якого остання здійснила виплату страхового відшкодування з вирахуванням розміру коефіцієнту фізичного зносу, на висновки суду не впливають, оскільки вказана обставина була встановлена судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, оскільки рішення суду першої інстанції у даній справі не суперечить висновкам, яких дійшов Верховний Суд.

Так, відповідно до вказаної постанови, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У справі, що переглядається, позовні вимоги заявив не потерпілий в ДТП, який поніс збитки, а страхова компанія, з якою у потерпілого був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу. При цьому, розмір фактично сплаченого потерпілому страхового відшкодування повністю охоплюється страховим лімітом за полісом обов`язкового страхування винуватця ДТП.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача обов`язку з компенсації страховику потерпілого частини виплаченого ним страхового відшкодування.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді;: Т.О. Невідома

В.В. Соколова