ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 686/14591/23

провадження № 61-8399св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, служба у справах дітей Хмельницької міської ради,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Хмелівська Олеся Володимирівна, а також ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Грох Л. М., Янчук Т. О., й ухвалив таку постанову.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що з 2009 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_4 .

3. Посилався на те, що в 2019 році він виїхав на заробітки за кордон, а ОСОБА_2 разом з їхньою донькою почала проживати із своїм батьком ОСОБА_3 .

4. Після повернення з-за кордону вони із ОСОБА_2 вирішили у позасудовому порядку визнати факт його батьківства в порядку статті 134 Сімейного кодексу України. Однак рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2019 року у справі № 686/18951/18 ОСОБА_2 було визнано недієздатною, встановлено над нею опіку, опікуном призначено її батька - ОСОБА_3 .

5. Зауважував, що він раніше не звертався до суду з позовом про визнання батьківства, оскільки не хотів порушувати сімейне становище доньки та зашкодити її моральному стану. Разом з тим, він регулярно спілкувався з дитиною, однак у 2022 році йому стало відомо, що ОСОБА_2 було визнано недієздатною, а її батько ОСОБА_3 почав перешкоджати його спілкуванню з донькою.

6. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до актового запису про народження дитини, де у відомості про батьківство вказати його батьком дитини.

Стислий виклад позиції інших учасників справи

7. ОСОБА_3 , як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 ніколи не цікавився успіхами дитини у навчанні, її потребами, не приходив до школи, на батьківські збори, не брав участі у її вихованні та утриманні. Його жодного разу не бачили ні у садочку, ні у школі, ні у лікаря. Вважав, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом з метою ухилення від призову на військову службу. Крім того, просив суд застосувати позовну давність.

8. Служба у справах дітей Хмельницької міської ради заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на відсутність доказів, які б підтверджували бажання ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 19 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт батьківства ОСОБА_1 підтверджується показами свідків ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 , фотознімками, на яких він знаходяться з донькою ОСОБА_4 , а також фактом ухилення відповідачки від проведення судової

молекулярно-генотипоскопічної експертизи, з урахуванням правил, визначених статтею 109 Цивільного процесуального кодексу України.

11. Водночас, з огляду на те, що ОСОБА_1 забирав дитину разом з матір`ю після пологів, однак до органу державної реєстрації актів цивільного стану про походження дитини від нього заяви не подавав, з підстав того, що ОСОБА_2 отримувала допомогу від держави, як одинока мати, позов про визнання батьківства подано з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

12. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якої є опікун - ОСОБА_3 , про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини задоволено.

13. Визнано ОСОБА_1 батьком дитини - ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14. Внесено зміни в актовий запис № 1103 від 21 квітня 2016 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у відомості про батьківство вирішено вказати батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції, оскільки вимога про визнання батьківства заявлена на підставі статті 128 СК України, а тому до спірних правовідносин позовна давність не застосовується. З огляду на неодноразове нез`явлення ОСОБА_3 разом з донькою і онукою до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів з метою проведення судово-генетичної експертизи, не надання таких зразків в інший спосіб апеляційний суд вважав, що є підстави для визнання та встановлення, з урахуванням інших доказів, факту походження дитини від позивача, застосувавши норми статті 109 Цивільного процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи касаційних скарг

16. 02 липня 2025 року ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат

Хмелівська О. В., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року, справу направити на новий розгляд суду першої інстанції.

17. 21 липня 2025 року ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат

Хмелівська О. В., подав до Верховного Суду доповнення до касаційної скарги на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня

2025 року.

18. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15,від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 562/1155/18,від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, від 18 лютого 2021 року у справі № 569/13821/18,від 08 вересня 2021 року у справі № 644/7809/18,від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц,від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18,від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21,від 11 липня 2023 року у справі № 449/433/22, від 27 лютого 2024 року у справі № 489/8474/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази, не надали їм належної правової оцінки та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. Касаційна скарга, з урахуванням її доповнень, обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_1 лише з корисливих мотивів, задля власної вигоди ініціював позов про визнання свого батьківства, без наміру виховувати та утримувати дитину, натомість має намір отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, набути право на спадкування після дитини та отримувати матеріальну допомогу у майбутньому. Заявник акцентує увагу на тому, що для дитини він чужа, стороння людина, а тому не може бути її батьком.

20. Вважає, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин норму матеріального права (стаття 128 СК України) та порушили норму процесуального права (статтю 109 ЦПК України). Зокрема, судами застосовано статтю 109 ЦПК України, всупереч відсутності факту ухилення відповідача від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Безпідставним вважає покладення на нього обов`язків із забезпечення явки ОСОБА_2 та малолітньої дитини ОСОБА_4 до експертної установи або надання зразків їх біологічного матеріалу (букальний епітелій, слина), відібраних належним чином медичними працівниками у встановленому порядку, оскільки його обов`язки опікуна були припиненні з 06 березня 2021 року.

21. Зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано його доводи, що відповідачка не змогла б прибути до експертної установи для проведення молекулярної генетичної експертизи за станом здоров`я (перебувала на стаціонарному лікуванні у м. Гамбург (ФРН)), а також у зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану. Крім того, судами не повідомлено опікуна ОСОБА_2 у ФРН ОСОБА_9 та не покладено обов`язок на нього доставити біологічний матеріал або ж забезпечити явку відповідачки до експертної установи. Вважає, що відібрання таких зразків без усвідомленої згоди підекспертного ( ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_4 такої згоди не надавали) є кримінальним правопорушенням. Більш того, з огляду на проблеми з доставкою таких зразків, достовірність результатів такої експертизи була б поставлена під сумнів.

22. Посилається на відсутність в матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів батьківства позивача щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час розгляду справи проживає разом із ним, як її опікуном, у ФРН. Також відсутні докази, які б підтверджували спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання. Натомість він надав суду належні та допустимі докази повної відсутності позивача в житті його доньки.

23. 10 липня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року, справу направити на новий розгляд суду першої інстанції.

24. 22 липня 2025 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду доповнення до касаційної скарги на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року.

25. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15,від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 562/1155/18,від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, від 18 лютого 2021 року у справі № 569/13821/18,від 08 вересня 2021 року у справі № 644/7809/18,від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц,від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18,від 12 січня 2023 року у справі № 606/2459/21, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21, від 11 липня 2023 року у справі № 449/433/22, від 27 лютого 2024 року у справі № 489/8474/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази, не надали їм належної правової оцінки та встановили обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів. Крім того, вказує, що суди розглянути справу за її відсутності, належним чином не повідомленої про дату, час та місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

26. На обґрунтування вимог касаційної скарги, з урахуванням поданих доповнень, зазначає, що вона не перебувала у шлюбі та у стосунках з ОСОБА_1 , він стороння людина, а в актовому записі про народження доньки ОСОБА_4 відомості про батька записано з її слів, в порядку статті 135 СК України. Дійсний біологічний батько дитини з народження доньки ніколи не цікавився її успіхами у навчанні, потребами, не приходив до школи, на батьківські збори, не брав участі у вихованні дитини, не забезпечував її матеріально, станом здоров`я не цікавився.

27. Зауважує, що судами застосовано статтю 109 ЦПК України всупереч відсутності факту її ухилення від проведення експертизи, не надано жодної оцінки факту її необізнаності з призначенням такої експертизи та викликом для її проведення. Більш того, справу розглянуто за її відсутності та належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

28. Посилається також на наявність непереборних обставин, які унеможливили їх явку з донькою до експертної установи. Зокрема, її перебування на стаціонарному лікуванні в клініці у м. Гамбург (ФРН), а також наявності підвищеної небезпеки для неї та дитини у зв`язку із запровадженням в Україні військового стану, постійних повітряних атак, терору, знищення цивільного населення, інфраструктури, стратегічних об`єктів.

29. Вважає, що судові рішення, зокрема, про визнання батьківства позивача ухвалені на підставі недопустимих доказів.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

30. Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 686/14591/23 за касаційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Хмелівська О. В., витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Хмелівська О. В., про зупинення дії та виконання Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року до закінчення касаційного провадження.

31. Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 686/14591/23 за касаційною скаргою ОСОБА_2 , відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії та виконання Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року до закінчення касаційного провадження.

32. Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2025 року прийнято доповнення до касаційної скарги ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Хмелівська О. В., на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня

2025 року.

33. 29 липня 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 576/2871/23.

34. Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2025 року прийнято доповнення до касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року.

35. Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзив на касаційні скарги до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

36. Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував, що перебуваючи з ОСОБА_2 фактично у шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 .

37. Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , серії

НОМЕР_1 , виданим 27 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, в графі батько зазначено « ОСОБА_12 », в графі мати - « ОСОБА_2 ».

38. Відповідно до довідки № 1103 від 21 квітня 2016 року, виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про народження складено відповідний запис № 1103 від 21 квітня 2016 року. Відомості про батька зазначені відповідно до частини першої статті 135 СК України, батьком записано ОСОБА_12 .

39. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 січня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_3 задоволено, визнано недієздатною ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено над нею опіку, призначено

ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_2 .

40. Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 22 червня 2022 року ОСОБА_3 призначено опікуном малолітньої онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція Верховного Суду

41. Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

42. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

43. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

44. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

45. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

46. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

47. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

48. Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

49. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

50. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

51. Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

52. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

53. Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22, від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22).

54. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

55. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є, як правило, підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства.

56. Експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази.

57. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини.

58. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

59. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 478/690/18, від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18, від 19 травня

2021 року у справі № 207/789/19.

60. Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

61. Судами попередніх інстанцій встановлено, що запис про батька

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України, зокрема, за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою (водночас співпадає з іменем та по батькові позивача).

62. Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги про визнання його батьківства, наголошував на тому, що вони із ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних стосунках з 2009 року. Після народження у 2016 році доньки ОСОБА_4 він забрав їх з відповідачкою з полового будинку та вони разом виховували доньку. До

2019 року вони проживали разом, а згодом він виїхав на заробітки за кордон, разом з тим, продовжував регулярно надавати матеріальну допомогу та спілкувався з донькою. На підтвердження зазначеного ОСОБА_1 надав спільні з донькою світлини, а також судом було допитано свідків.

63. Крім того, за заявою ОСОБА_1 у справі, що переглядається в касаційному порядку, тричі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза. Однак, на жоден виклик експертів для відбору експериментальних зразків ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_4 не з`явилися.

64. Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

65. Відповідно до частини четвертої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

66. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

67. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

68. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц.

69. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2023 року у справі

№ 686/14591/23 було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

70. Клопотання судового експерта про необхідність забезпечення явки сторін та дитини для відбору зразків крові на 13 жовтня 2023 року та 24 листопада

2023 року залишилось без виконання. У письмових поясненнях ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_2 не може прибути до експертної установи за станом здоров`я та обставинами, пов`язаними із введенням в Україні воєнного стану.

71. Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 14 серпня 2023 року було повернуто до суду без виконання.

72. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2024 року у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Зобов'язано

ОСОБА_3 забезпечити явку ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до експертної установи для відбору зразків.

73. Ухвалу було постановлено за участю представника ОСОБА_3 та вручено її копію у день оголошення.

74. Клопотання експерта про необхідність забезпечення явки сторін та дитини для відбору експериментальних зразків на 25 липня 2024 року було направлено ОСОБА_3 на вказану ним електронну адресу.

75. У зв'язку з неявкою для відібрання експериментальних зразків

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , експерт просив забезпечити явку останніх

на 25 липня 2024 року. Зазначене клопотання було направлено ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_13 на електронні та поштову адреси, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 .

76. У вересні 2024 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи № СЕ-19/123-24/7901-БД від 28 серпня 2024 року, у зв'язку з неявкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

77. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено ще одну судову молекулярну експертизу. Зобов'язано ОСОБА_3 забезпечити явку ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до експертної установи для відбору зразків. У судовому засіданні, у якому було постановлено та проголошено ухвалу, брав участь ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_13 .

78. Клопотання експерта пор необхідність забезпечення явки сторін та дитини для відбору експериментальних зразків на 30 січня 2025 року було доставлено ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_13 в електронний кабінет 09 січня 2025 року.

79. 29 січня 2025 року ОСОБА_3 направив до суду клопотання, у якому повідомив про неможливість забезпечення явки ОСОБА_4 на експертизу у зв'язку з її хворобою, просив призначити іншу дату для відбору експериментальних зразків. Зауважував, що ОСОБА_2 є недієздатною та що він намагається офіційно повідомити її опікуна, призначеного у ФРН. Про зазначені обставини також повідомляла його представник ОСОБА_13 .

80. Експертом було визначено іншу дату - 13 лютого 2025 року. Відповідне клопотання експерта було доставлене ОСОБА_3 та його представнику

ОСОБА_13 в електронний кабінет.

81. 11 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про необхідність призначення іншої дати відібрання зразків, оскільки

психіатрично-психотерапевтичний амбулаторний центр в м. Гамбурзі, де перебуває під наглядом та лікується ОСОБА_2 , відмовив у її виїзді за межі країни за станом здоров'я. Про зазначені обставини також повідомляла його представник ОСОБА_13 .

82. Згідно з клопотанням експерта № СЕ-19/123-24/15020-БД від 17 лютого 2025 року призначено нову дату відібрання експерементальних зразків -

18 березня 2025 року. Зазначено про можливість надання зразків біологічного матеріалу (букальний епітелій/слина) ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , відібраних належним чином медичними працівниками (наприклад фахівцями медичного закладу) у встановленому порядку. Зазначене клопотання було доставлене ОСОБА_3 та його представнику ОСОБА_13 в електронний кабінет 20 лютого 2025 року.

83. 13 березня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 , у якій він повідомляв, що він не проживає із ОСОБА_2 та не може повідомити її, а його повноваження опікуна припинені.

84. 20 березня 2025 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи № СЕ-19/123-24/15020-БД від 20 березня

2025 року у зв'язку з неявкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ненаданням відповідного біологічного матеріалу, відібраного належним чином медичними працівниками у встановленому порядку.

85. Суд апеляційної інстанції, встановивши фактичну обізнаність відповідачки, інтереси якої представляв її батько ОСОБА_3 , зазначаючи та надаючи докази того, що він є опікуном як ОСОБА_2 , так і неповнолітньої ОСОБА_4 , про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, необхідність явки для відібрання експериментальних зразків, надавши оцінку наведеним ОСОБА_3 обставинам, які перешкоджали прибуттю до експертної установи, а також врахувавши невиконання клопотань експерта про надання зразків біологічного матеріалу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , відібраних належним чином медичними працівниками у встановленому порядку, загалом обґрунтовано розцінив таку поведінку, як ухилення від проведення судової

молекулярно-генетичної експертизи, яка надала б можливість визначити наявність або відсутність кровного споріднення між ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

86. Колегія суддів додатково зауважує, що справа перебувала в провадженні суду два роки, суди першої та апеляційної інстанції вживали належних процесуальних заходів з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та забезпечення участі, зокрема, дитини у її проведенні. Після встановлення судом першої інстанції факту ухилення відповідачки від проведення судової експертизи щодо встановлення батьківства, суд апеляційної інстанції ще двічі призначав судову молекулярно-генетичну експертизу. ОСОБА_3 , який діяв, як опікун ОСОБА_2 , оскаржував в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції саме в частині застосування положень статті 109 ЦПК України, однак в суді апеляційної інстанції знову ж таки не забезпечив явки ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 до експертної установи. Водночас, експертами та апеляційним судом було враховано неодноразово наведені ОСОБА_3 підстави, які перешкоджають явці ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 до експертної установи та зазначено про можливість відібрання зразків біологічного матеріалу останніх за місцем їх проживання. Однак, зазначеного також здійснено не було. Замрій не заявляв клопотань щодо проведення експертизи на території Нумеччини.

87. Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

88. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

89. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

90. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

91. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

92. Національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи позов про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Krisztian Barnabas Toth v. Hungary», № 48494/06, 12 лютого 2013 року, § 33).

93. Доказів того, що проведення експертизи чи відібрання біологічних зразків буде суперечити інтересам самої дитини судом апеляційної інстанції не встановлено. Колегія суддів зауважує, що заперечуючи проти призначення експертизи, ОСОБА_3 , як опікун ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посилався на наявність небезпечних умов в Україні, спричинених введенням воєнного стану. В контексті необхідності забезпечення безпеки для неповнолітньої ОСОБА_4 при проходженні судової молекулярно-генетичної експертизи, колегія суддів зауважує, що судова експертиза мала проводитися у м. Хмельницькому, на території якого не ведуться безпосередні бойові дії. Більш того, участь дитини у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи полягає лише у відібранні біологічних зразків, що не займає великої кількості часу. Також судовим експертом було враховано можливі труднощі у явці ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які проживають за кордоном, у зв`язку з чим неодноразово змінено дати відібрання біологічних зразків та запропоновано надіслати біологічні зразки, відібрані за місцем перебування підекспертних.

94. Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо сумнівності результатів експертизи, проведеної на підставі біологічних зразків, відібраних поза межами експертної установи, ґрунтуються виключно на припущеннях та свідчать про небажання сторони відповідача взагалі встановлювати чи спростувати відповідний факт висновком експерта.

95. Верховний Суд уже зауважував, що визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18).

96. Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).

97. В контексті доводів скарг щодо відсутності доказів обізнаності ОСОБА_2 про призначення судових експертиз у справі та необхідність її явки на них, що виключає можливість застосування положень статті 109 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

98. Участь у справі, в якості законного представника ОСОБА_2 та

ОСОБА_4 , приймав ОСОБА_3 . Подаючи до суду першої інстанції пояснення та клопотання, ОСОБА_3 зазначав, що діє як законний представник (опікун) ОСОБА_2 . Апеляційну скаргу, а також заперечення на клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи ОСОБА_3 також подавав, як опікун ОСОБА_2 .

99. Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2024 року та від 04 грудня 2024 року ОСОБА_3 було зобов`язано забезпечити явку ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до експертної установи для відбору зразків. У запереченнях щодо призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи ОСОБА_3 зазначав, що він діє як опікун ОСОБА_2 , обставин щодо відсутності у нього повноважень на представництво інтересів ОСОБА_2 не повідомляв.

100. Клопотання судових експертів щодо необхідності забезпечення явки

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи були належним чином вручені ОСОБА_3 . На кожне з отриманих клопотань експертів він надавав відповідні пояснення, у тому числі з наданням медичних документів своєї доньки ОСОБА_2 .

101. У березні 2025 року ОСОБА_3 направив до апеляційного суду ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого

2025 року про закриття провадження у справі за його заявою, поданою у січні 2025 року, про звільнення від виконання обов`язків опікуна.

102. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

103. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

104. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

105. З урахуванням зазначених обставин, перебування відповідачки на лікуванні за кордоном, а також активної участі у розгляді справи її батька та опікуна (на період визнання її недієздатною), а також опікуна неповнолітньої ОСОБА_4 , надання ним пояснень з підтверджуючими документами, які містять персональні дані відповідачки щодо її місця перебування та лікування, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 109 ЦПК України.

106. Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню та надавши обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, урахувавши процесуальну поведінку ОСОБА_2 , від імені якої діяв її батько, як її опікун та опікун її неповнолітньої дитини, дійшов загалом правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

107. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, в загальному зводяться до переоцінки доказів.

108. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

109. Посилання касаційної скарги ОСОБА_3 про зловживання позивачем своїми правами та подання позову про визнання батьківства з корисливих мотивів є необґрунтованими. Колегія суддів зауважує, що згідно із загальними положеннями СК України сімейні правовідносини виникають на підставі кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування та є такими, що тісно пов`язані з особою. Вимоги щодо реалізації позивачем права на спадкування чи встановлення обставин, які б давали підстави для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в межах цієї цивільної справи не заявлено.

110. Доводи касаційної скарги щодо порушення судами права на доступ до правосуддя колегія суддів відхиляє.

111. Суди попередніх інстанцій здійснили усі необхідні процесуальні дії для повідомлення відповідачки про розгляд справи. У справі приймав участь законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який надавав відповідні пояснення, клопотав про застосування позовної давності, подавав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а також докази, якими сторона відповідача обґрунтовувала свої заперечення щодо позовних вимог

ОСОБА_1 , зокрема щодо його відсутності в житті дитини, виїзду відповідачки та ОСОБА_4 , в супроводі ОСОБА_3 , до ФРН, неможливості прибуття до експертної установи ОСОБА_2 у зв`язку з перебуванням на лікуванні тяжкого психіатричного захворювання (параноїдна шизофренія).

112. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).

113. З огляду на зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушення права відповідачки на доступ до правосуддя при розгляді справи без її безпосередньої участі.

114. Доводи касаційних скарг ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є фактично аналогічними. Нових обставин, які б свідчили про неправильність висновків судів попередніх інстанцій щодо походження дитини не від позивача (від іншої особи), касаційна скарга ОСОБА_2 не містить.

115. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні суду апеляційної інстанції, питання вмотивованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

116. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, процесуальної поведінки її учасників та наданої правової оцінки доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційних скаргах.

117. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

118. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

119. З урахуванням доводів касаційних скарг ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Хмелівська О. В., а також ОСОБА_2 , що стали підставою для відкриття касаційних проваджень, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Хмелівська Олеся Володимирівна, а також ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович