ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/778/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/21896/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року (ухвалене суддею Чапаєвим Р.В., повний текст якого складено 12 травня 2025 року) в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», позивач, апелянт 1) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідачка, апелянт 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 12 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_2 укладено договір №1300844 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 25000.00 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5% від суми кредиту за кожен день користування (912.5% річних).

Договір укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір підписано відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

29 липня 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», укладено договір факторингу № 29/07/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором позики №1300844 від 12 лютого 2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».

Відповідачка не повернула своєчасно суму позики, нараховані відсотки за користування позикою для погашення заборгованості за позикою, відповідно до умов договору позики. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за договором кредиту становить 141249.99 грн, яка складається з наступного: 24999.99 грн ? заборгованість за тілом кредиту; 103750.00 грн ? заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.5 кредитного договору за ставкою 2.5 % за кожен день користування кредитом (912.5% річних) за період з 12 лютого 2024 року по 29 липня 2024 року (включно).

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідачки 141249.99 грн заборгованості за договором кредиту від 12 лютого 2024 року.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року позов ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» задоволено частково.

Стягнуто з відповідачки ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» 104249.99 грн боргу за кредитним договором.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1787.73 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3570 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Яресько Т.В., та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», в інтересах якого діє адвокат Руденко К.В., подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що відповідачка визнає порушення взятих на себе зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №1300844 від 12 лютого 2024 року, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту. Разом з тим, відповідачка не може в повній мірі погодиться з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі 79250.00 грн за користування кредитними коштами.

Крім того, відповідачка не погоджується із позивачем щодо розміру заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором №1300844 від 12 лютого 2024 року в розмірі 79250.00 грн, оскільки такі нараховані ним всупереч частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Також на думку сторони відповідача, якщо з урахуванням нікчемності пункту кредитного договору, яким денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», то відповідно до положень частини першої статті 1048, частини першої, третьої статті 1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідні періоди.

У зв`язку з викладеним, відповідачка просить рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року змінити, шляхом зменшення заборгованості за договором №1300844 від 12 лютого 2024 року з 104249.99 грн до 25115.65 грн, здійснити пропорційний розподіл судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7000.00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» мотивована тим, що судом першої інстанції помилково зменшено розмір нарахованих відсотків за кредитним договором №1300844 від 12 лютого 2024 року, оскільки денна процентна ставка (2.5% від суми кредиту) залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит. Звертає увагу на те, що зміни до кредитного договору №1300844 не вносилися, тому відсутні правові підстави для перерахунку денної процентної ставки.

Крім того, суд першої інстанції помилково зменшив розмір судових витрат, які належним чином підтверджені, оскільки позовна заява підлягає до задоволення в повному обсязі.

У зв`язку з наведеним просить заочне рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року скасувати в частині зменшення заборгованості за нарахованими процентами та ухвалити в цій частині нове, яким позов задоволити в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15000.00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

09 липня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від позивача ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідачки, який викладено з аналогічних підстав, які зазначені в апеляційні скарзі, поданій позивачем.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000.00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до даних договору про споживчий кредит №1300844 від 12 лютого 2024 року, укладеного між ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_2 , відповідачці надано кредит у розмірі 25000.00 грн, строком користування на 360 днів шляхом переказу на її платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5% від суми кредиту за кожен день користування (912.5% річних).

Згідно листа ТОВ «Пейтек Україна» від 19 вересня 2024 року вбачається, що 12 лютого 2024 року було успішно перераховано кошти на суму 25000.00 грн, маска карти 537541хххххх1874, призначення платежу: зарахування коштів 25000.00 грн на карту НОМЕР_1 .

Згідно даних листа АТ «Універсал Банк» від 27 листопада 2024 року убачається, що на ім`я ОСОБА_2 банком емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій за вказаною платіжною карткою в період з 12 лютого 2024 року по 17 лютого 2024 року: НОМЕР_3 (а.с.121).

Згідно даних виписки із карткового рахунку ОСОБА_2 убачається, що 12 лютого 2024 року на рахунок відповідачки зараховано 25000.00 грн.

Відповідачка не повернула своєчасно суму позики, нараховані відсотки за користування позикою, відповідно до умов договору про споживчий кредит №1300844 від 12 лютого 2024 року.

Вказані обставини визнаються учасниками даної цивільної справи.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1300844 від 12 лютого 2024 року розмір заборгованості становить 141249.99 грн, яка виникла станом на 29 липня 2024 року та складається із: заборгованості за тілом кредиту 24999.99 грн; заборгованості за відсотками 103750.00 грн, за період з 12 лютого 2024 року по 29 липня 2024 року.

29 липня 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №29/07/24. Відповідно до вказаного договору та витягу з реєстру боржників, ОВ «Селфі кредит» передало ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №1300844 від 12 лютого 2024 року на суму 141249.99 грн (а.с.77-60, 92).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

22 листопада 2023 року прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування». Зокрема, статтю 8 Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Водночас, пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

протягом перших 120 днів 2.5 %;

протягом наступних 120 днів 1.5 %.

Згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» посилалося на те, що через неналежне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором №1300844 від 12 лютого 2024 року утворилась заборгованість, яка станом на 29 липня 2024 року становить 141249.99 грн, з яких: 24999.99 грн - заборгованість за тілом кредиту та 103750.00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Як було встановлено місцевим судом та не оскаржується в апеляційній скарзі, кредитний договір №1300844 від 12 лютого 2024 року був вчинений сторонами в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з того, що оскільки договір укладений між сторонами після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі 2.5% на день, що мало місце із 23 квітня 2024 року, є нікчемними.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За умовами укладеного між сторонами 12 лютого 2024 року кредитного договору, зокрема пункту 1.5.1 договору, визначено процентну ставку за кожний день користування кредитом у розмірі 2.5% від суми кредиту.

Враховуючи, що кредитний договір №1300844 від 12 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Разом з цим пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %.

Отже, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 року, отже, місцевий суд правильно виходив з того, що максимально можливий розмір нарахованих відсотків у межах договору №1300844 від 12 лютого 2024 року становить:

- за період із 12 лютого 2024 року по 22 квітня 2024 року (включно) 42500 грн (25000 х 2.5% х 68);

- за період із 23 квітня 2024 року по 29 липня 2024 року (включно) 36750 грн (25000 х 1.5% х 98).

При цьому, згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено обмеження максимального розміру денної процентної ставки) поширюється в тому числі і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.

Отже безпідставними є доводи ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 2.5 % протягом усього періоду нарахування заборгованості.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що місцевим судом обґрунтовано стягнуто з відповідача суму заборгованості за відсотками за користування кредитом, в межах строку дії кредитного договору в розмірі 79250,00 грн (42500 + 36750), яка визначена з врахуванням пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Посилання апелянта ОСОБА_2 про те, що відповідно до положень частини першої статті 1048, частини першої, третьої статті 1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідні періоди, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються у відповідності до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %) і не вимагають внесення змін до договору.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» щодо неправомірного зменшення судом першої інстанції розміру судових витрат, стягнутих на користь позивача з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позову, тому відповідно до вимог ЦПК України обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку з розглядом справи пропорційно до задоволених позовних вимог (73,8%).

Інші доводи апеляційних скарг є аналогічними викладеним у позовній заяві та відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо вирішення питання судових витрат.

ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», в інтересах якого діє адвокат Руденко К.В., у відзиві на апеляційній скарзі просила суд стягнути з позивача на свою користь понесені судові витрати, в тому числі на правничу допомогу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» надано копію договору про надання правничої допомоги від 02 серпня 2023 року №02/08/2024, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 07 липня 2025 року за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 3000 грн, копію платіжної інструкції від 07 липня 2025 року №2654 за сплату судового збору в сумі 3000 грн за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені відповідачкою, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналізуючи відзив ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», в задоволенні якої судом відмовлено, колегія суддів приходить до висновку, що вказані процесуальні документи є аналогічними по змісту.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 3000 грн є не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та становить надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на корить ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Дата складення повного тексту постанови 29 вересня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Н.М. Храпак