ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26689/24

Провадження № 22-ц/820/1903/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 27 вересня 2018 року сторони підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг, на підставі якої банк відрив ОСОБА_1 кредитний рахунок і видав їй кредитну картку з лімітом кредитування 72 000 грн. За умовами кредитного договору банк надав відповідачці кредит у виді невідновлювальної кредитної лінії строком на 12 місяців з пролонгацією (але не більше 5 років) під 12% річних, а та зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 17 вересня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 61 634 грн 64 коп., яка складається з 57 061 грн 95 коп. заборгованості за тілом кредиту та 4 572 грн 69 коп. заборгованості за простроченими процентами.

За таких обставин АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 61 634 грн 64 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 237 грн 11 коп. і судовий збір у розмірі 639 грн 73 коп.

В решті позову відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому вона повинна сплатити АТ КБ «Приватбанк» неповернутий кредит у розмірі 16 237 грн 11 коп. Оскільки умовами договору не встановлено розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, то в цій частині позов є необґрунтованим. Згідно з випискою по рахунку банк самостійно списав з рахунку ОСОБА_1 за рахунок тіла кредиту не передбачені договором проценти та комісії в сумі 40 824 грн 84 коп. (27206,90+5200,00+8417,94), а тому ці кошти мають бути враховані при визначенні розміру заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту і процентами, та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду цим обставинам, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, тобто відповідачка приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Цією заявою сторони погодили тип кредиту, строк кредитування, процентну ставку та інші умови кредитного договору. При цьому ОСОБА_1 підписала кредитний договір електронним підписом за допомогою одноразового пароля. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. На виконання зобов`язання за кредитним договором банк надав відповідачці кредит, однак, остання не виконала зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не врахував правові позиції Верховного Суду в аналогічних справах, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

27 вересня 2018 року ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої відповідачка визнала, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта і тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася з умовами цього договору та зобов`язується виконувати їх.

На виконання укладеного сторонами договору про надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у межах ліміту кредитування 72 000 грн.

Згідно з випискою за договором (а.с. 48-59) у період з 4 лютого 2019 року до 20 вересня 2024 року ОСОБА_1 використала 547 153 грн 52 коп. і повернула 485 518 грн 88 коп. кредитних коштів. Також банк списав з картки відповідачки 27 206 грн 90 коп. процентів і 13 617 грн 91 коп. комісії.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із положень статті 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в установлені договором строки.

Зібрані докази вказують на те, що між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, у рамках якого АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27 вересня 2018 року (т. 1 а.с. 60-61) підписана працівником банку ОСОБА_2 і відповідачкою ОСОБА_1 . Водночас ця анкета-заява не містить умов щодо розміру кредиту (ліміту кредитування), а також розміру, підстав і порядку нарахування процентів.

Паспорт споживчого кредиту (т. 1 а.с. 122-130), який підписаний сторонами, визначає суми та ліміти кредиту, строк кредитування, пільговий період, процентну ставку, порядок нарахування та сплати процентів, розмір щомісячних платежів.

Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 23 серпня 2022 року (т. 1 а.с. 62-86), заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20 лютого 2023 року (т. 1 а.с. 87-117), додаткова угода №SAMDNWFC0_01 до кредитного договору від 20/02/2023 (т. 1 а.с. 118-121) також містять усі істотні умови кредитного договору.

Умови та правила надання банківських послуг (т. 1 а.с. 131-221) визначають, у тому числі, порядок і строки погашення кредиту, порядок нарахування та сплати процентів, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін.

Натомість, указані заяви, додаткова угода, Умови та правила надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитного договору розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Паспорт споживчого кредиту (т. 1 а.с. 122-130) визначає істотні умови кредитного договору, водночас указаний паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

Суд першої інстанції правомірно визнав указані письмові докази неналежними та не взяв їх до уваги.

Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27 вересня 2018 року (т. 1 а.с. 60-61) домовленості сторін про розмір наданого кредиту, підстави та порядок нарахування процентів надані банком Умови та правила надання банківських послуг (т. 1 а.с. 131-221) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного банком із відповідачкою кредитного договору, оскільки зазначені документи достовірно не підтверджують істотні умови такого договору.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Твердження АТ КБ «Приватбанк» про неправомірність застосування судом першої інстанції указаного правового висновку касаційного суду є безпідставними.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» не довело укладення з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг на умовах, які зазначені у позові.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості (т. 1 а.с. 38-47) достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачкою зобов`язання та є неналежним доказом.

Натомість, виписка по рахунку (т. 1 а.с. 48-59) свідчить про те, що ОСОБА_1 не повернула АТ КБ «Приватбанк» 16 237 грн 11 коп. тіла кредиту.

У зв`язку з цим суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню вказана заборгованість. Також суд дійшов правильного висновку про те, що право позивача на проценти та комісію не доведено.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, належності та допустимості доказів, оскільки в справах, у яких судом касаційної інстанції викладені правові висновки, та у справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлені різні обставини.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

О.І. Талалай

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Заворотна О.Л.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27