Справа № 939/3144/24
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Герасименко М.М.,

за участі секретаря Слухай А.А.,

провівши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в селищі Бородянка, судове засідання у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено договір № 77574741, який було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 853,00 грн, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 1,99% за кожен день користування позикою. 27 січня 2022 року було укладено договір № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 77574741. У подальшому за умовами договору № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором ТОВ «Коллект Центр». У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, загальний розмір заборгованості за договором, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 становить 30 155,97 грн, з яких: 8 853,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 21 140,96 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 141,64 грн інфляційні збитки, 20,37 грн нараховані 3% річних. З огляду на вказані обставини, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 77574741 від 03 вересня 2021 року в розмірі 30 155,97 грн і судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн і витрат на правову допомогу в розмірі 9 000,00 гривень.

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання.

25 червня 2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Царьова М.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги вважав не обґрунтованими та недоведеними, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу щодо підпису відповідачем кредитного договору та перерахування відповідачу коштів. Також заперечував щодо розрахунку заборгованості, вказуючи на те, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування. Також позивачем не долучено доказів підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги, а тому на момент пред`явлення позову позивач не набув права вимоги до відповідача. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

30 червня 2025 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, у якій, заперечуючи щодо доводів сторони відповідача, позивач зазначив, що договір разом з відповідними додатками та паспортом споживчого кредиту було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, що підтверджує укладення правочину між відповідачем та первісним кредитором в електронній формі. Вказав, що факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника підтверджується доданою до позовної заяви квитанцією, згідно якої вбачається, що 03 вересня 2021 року пройшов успішний переказ грошових коштів на карту, яка зазначена позичальником у договорі, в розмірі 8 853,00 грн. Також зазначив, що стягувачем було правомірно нараховано відсотки в межах дії даного договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору. До позовної заяви додано документи на підтвердження відступлення права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Враховуючи викладене, просив задовольнити позов в повному обсязі.

За ухвалою суду від 01 липня 2025 року було ухвалено провести розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

У судовому засідання представник позивача ТОВ "Коллект Центр" Німченко А.Р. позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Царьов М.В. у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки відповідач та його представник не повідомили про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, в суду наявні відомості про їх належне повідомлення про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 03 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 77574741, який підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового ідентифікатора B3X8tPWKe7, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 853,00 грн, строком кредитування 30 днів до 03 жовтня 2021 року, зі сплатою зниженої процентної ставки у розмірі 1,99% у день; орієнтовна загальна вартість позики становить 14 138,24 грн і складається із: 8 853,00 грн сума позики; 5 285,24 грн проценти за користування кредитом (а.с. 20, 27).

Згідно з розрахунком, здійсненим ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за період з 03 вересня 2021 року до 27 січня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № 77574741 становить 29 993,96 грн: 8 853,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 140,96 грн заборгованість за відсотками (а.с. 30-32).

27 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 27/01/2022, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за договором № 77574741 у розмірі 29 993,96 грн, з яких: 8 853,00 грн сума заборгованості за тілом, 21 140,96 грн сума заборгованості про процентам за користування (а.с. 28-29, 33-38).

Згідно з розрахунком, здійсненим ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість ОСОБА_1 станом на 10 березня 2023 року становить 30 155,97 грн, яка складається із: 8 853,00 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 21 140,96 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 20,37 грн 3% річних та інфляційні втрати 141,64 грн, які нараховані за період з 27 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року включно (а.с. 39).

За умовами договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором ТОВ «Коллект Центр». Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 77574741 у розмірі 30 155,97 грн, яка складається із: 8 853,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 21 140,96 грн сума заборгованості за нарахованими процентами, 162,01 грн інфляційні втрати та 3% річних (а.с. 40-46).

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість ОСОБА_1 за договором № 77574741 станом на 13 листопада 2024 року становить 30 155,97 грн і складається із: 8 853,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 140,96 грн заборгованість за відсотками, 20,37 грн 3% річних, 141,64 грн інфляційні збитки (а.с. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8 853,00 гривні.

Вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з вимогами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на зазначене, встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і відповідачем договору позики № 77574741 від 03 вересня 2021 року дана фінансова установа надала позичальнику позику, а останній зобов`язувався повернути надану позику в повному обсязі у визначений договором строк кредитування 30 днів до 03 жовтня 2021 року (а.с. 20).

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 03 жовтня 2021 року, після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

За умовами вказаного договору позики орієнтовна загальна вартість позики становить 14 138,24 грн і складається із: 8 853,00 грн сума позики; 5 285,24 грн проценти за користування кредитом (а.с. 20).

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість ОСОБА_1 за договором № 77574741 станом на 13 листопада 2024 року становить 30 155,97 грн і складається із: 8 853,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 140,96 грн заборгованість за відсотками (а.с. 47).

Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставним і задоволенню не підлягає.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за користування позикою у межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів до 03 жовтня 2021 року у визначеному договором розмірі 5 285,24 гривень.

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 77574741 від 03 вересня 2021 року в розмірі 14 300,25 грн, яка складається із: 8 853,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 285,24 грн заборгованість за відсотками, 20,37 грн 3% річних (нараховані на суму заборгованості в розмірі 8 853,00 грн за період з 27 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року), 141,64 грн інфляційне збільшення боргу (нараховано на суму заборгованості в розмірі 8 853,00 грн за період з 27 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року).

Доводи відповідача, що позивачем не надано доказів щодо підпису відповідачем кредитного договору, перерахування відповідачу коштів, а також відступлення права вимоги за вказаним договором від первісного кредитора до позивача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи наявні документи на підтвердження відступлення права вимоги за вказаним договором від первісного кредитора до позивача; договір позики № 77574741 від 03 вересня 2021 року підписано відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора B3X8tPWKe7; позивачем надано докази перерахування кредитних коштів відповідачу.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір та відповідач отримав кошти у розмірі 8 853,00 грн, які були перераховані на рахунок вказаний у договорі № НОМЕР_1 .

Перерахування коштів на вказаний рахунок підтверджується також довідкою позивача та листом АТ «Універсал Банк» від 11 серпня 2025 року.

Відповідачем не спростовано, що рахунок на який були перераховані кошти не належить відповідачу.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору № 02-09/2024-2 про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року, тарифів на послуги адвоката, заявки на надання юридичної допомоги № 15 від 12 жовтня 2024 року, витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 12 листопада 2024 року та платіжної інструкції кредитового переказу коштів № від 19 листопада 2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 9 000,00 гривень (а.с. 11-19).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3 000 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 422 гривні 60 копійок (3 000,00 грн х 47,42% : 100%).

Також, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 148,73 грн, виходячи з розрахунку: 14 300,25 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) : 30 155,97 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Керуючись ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) заборгованість за договором позики № 77574741 від 03 вересня 2021 року в розмірі 14 300 (чотирнадцять тисяч триста) гривень 25 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 148 (одну тисячу сто сорок вісім) гривень 73 копійки і витрати на правничу допомогу в розмірі 1 422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) гривні 60 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 06 жовтня 2025 року.

СуддяМарина ГЕРАСИМЕНКО