РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 557/2056/24

Провадження № 22-ц/4815/911/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ФОП ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2025 року, ухвалене в складі судді Оленич Ю.В., повний текст рішення складено 11.04.2025 року у справі №557/2056/24

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Удовиченко Ольги Юріївни звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.

Позов мотивований тим, що18 квітня 2024 року між сторонами було укладено договір про надання інформаційно-консультативних та пошукових послуг (далі Договір), відповідно до пунктів 1.1., 1.2. якого ОСОБА_2 (замовник) доручила, а ФОП ОСОБА_1 (виконавець) зобов`язалася здійснити пошук нерухомого майна, а також надати інформаційні та консультаційні послуги з купівлі нерухомості, посприяти замовнику в підготовці та отриманні документів, необхідних для юридичного оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна замовником та продавцем, а замовник відповідно до пункту 4.2. зобов`язалася сплатити виконавцю винагороду відповідно до умов Договору.

На виконання умов укладеного Договору, ФОП ОСОБА_1 запропоновано ОСОБА_2 варіанти нерухомості для придбання, що знаходиться в АДРЕСА_1 замовник вирішила придбати, про що 18 червня 2024 року у присутності та за участі позивача було укладено договір завдатку. У подальшому ОСОБА_2 придбала вказану нерухомість, внаслідок чого у останньої виник обов`язок, передбачений пунктами 4.2., 6.2., 6.3. Договору, сплатити виконавцю винагороду в розмірі 32 000,00 грн.

23 жовтня 2024 року позивачем надіслано ОСОБА_2 претензію-вимогу на суму 32 000,00 грн, з вимогою сплатити такі кошти до 23 листопада 2024 року.

Оскільки ОСОБА_2 кошти не сплатила, представник позивача просить стягнути їх у судовому порядку зі стягненням суми штрафу в розмірі 40 000,00 грн, яка нарахована на підставі пункту 7.2. Договору, та судових витрат.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2025 року позов ОСОБА_3 , яка діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 42 000 гривень 00 копійок заборгованості за договором на надання інформаційно-консультативних та пошукових послуг від 18 квітня 2024 року, 706 гривень 50 копійок судового збору, всього 42 706 (сорок дві тисячі сімсот шість) гривень 50 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Розстрочене виконання рішення на десять місяців із щомісячною виплатою ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 4 270 (чотири тисячі двісті сімдесят) гривень 65 копійок.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи, що рішення в частині зменшення суми штрафу та розстрочення виконання судового рішення прийнято без повного та всебічного з`ясування обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить суд рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному об`ємі, а у задоволенні клопотання відповідача відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зменшуючи розмір штрафу не врахував, що договір є обов`язковим до виконання сторонами і одностороння відмова не допускається. Підписуючи договір ОСОБА_2 повністю погодилась з його умовами в тому числі із умовами п.7.2 договору. Вказує на неправомірність розстрочення виконання судового рішення, оскільки заявником не надано належних та достатніх доказів, що негативно впливають на її працездатність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що рішення суду прийняте у відповідності до ст. 263 ЦПК України, є законним та обґрунтованим, а доводи викладені у апеляційній скарзі такими, що не заслуговують на увагу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Рішення в частині стягнення винагороди в розмірі 32000 грн сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 18 квітня 2024 року між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) укладено договір на надання інформаційно-консультативних та пошукових послуг.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується здійснити пошук нерухомого майна, параметри якого зазначені в п. 2; надати інформаційні та консультаційні послуги з купівлі нерухомості, посприяти замовнику у підготовці та отриманні документів, необхідних для юридичного оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна між ним і продавцем.

У пункті 2 Договору визначено, що замовник пред`являє наступні парметри до нерухомого майна: орієнтовна ціна 20 000 (що еквівалентно 800 000 грн), кількість майна будинок, район Рівненський.

Згідно пункту 3 Договору виконавець зобов`язується: здійснювати за домовленістю спільно з замовником попередній огляд нерухомого майна та провести попередні переговори з продавцем стосовно умов продажу нерухомого майна; після надання замовнику інформації, виконавець зобов`язаний організувати замовнику і продавцю зустріч для переговорів та обговорення умов майбутнього договору купівлі-продажу нерухомого майна; виконавець є присутнім на зустрічі замовника і продавця; після узгодження усіх умов майбутнього договору між замовником і продавцем, виконавець зобов`язується: надати повну інформацію для підготовки проекту договору купівлі-продажу нерухомого майна, організувати зустріч замовника і продавця для підписання і юридичного оформлення купівлі-продажу майна між ними.

Пунктом 4.2. Договору передбачено обов`язок замовника сплатити виконавцю винагороду відповідно до умов цього договору.

У пунктах 6.2., 6.3. Договору сторони обумовили, що у випадку здійснення виконавцем обов?язків по пошуку нерухомості і підписанням попереднього договору з передачею завдатку замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 32 000,00 грн; оплата послуг виконавця здійснюється замовником в день підписання попереднього договору або розписки про передачу завдатку для продавця.

У випадку порушення замовником п. 4.2. Договору останній сплачує виконавцю штраф в розмірі 5 (п?яти) % від орієнтовної ціни, зазначеної в пункті 2.1. даного Договору, про що сторони зазначили у пункті 7.2. Договору.

Також сторони по справі у пункті 8 Договору визначили гарантії для виконавця за даним договором, а саме: замовник визнає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, за ціною, яка рівна або більша за вказану у п. 2.1. даного договору, буде вважатися укладеним за сприяння виконавця згідно підпису про перегляд об?єкта або підпису Акту виконаних робіт. У цьому випадку виконавець має беззаперечне право на винагороду за даним договором.

На виконання умов укладеного між Сторонами Договору, ОСОБА_2 13 червня 2024 року оглянула два об`єкта в АДРЕСА_2 , вартістю 25 000,00) та один об`єкт в с. Мнишин, вартістю 16 500,00.

18 червня 2024 року в присутності та за участю ФОП ОСОБА_1 між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_4 (продавець) укладено договір завдатку, предметом якого є згода сторін, за якою продавець має намір продати, а покупець купити майно, що перебуває в праві власності, а саме: земельну ділянку площею 0,2180 га, кадастровий номер 0:04:003:0132, та житловий будинок, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо субєкта №407619440 від 11 грудня 2024 року земельна ділянка площею 0,218 га, кадастровий номер 0:04:003:0132, та житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 . Підставою для державної реєстрації вказаних земельної ділянки та будинку за ОСОБА_2 є договір купівлі-продажу від 10 вересня 2024 року.

Позивачем на адресу відповідача за вих. №1 від 23 жовтня 2024 року було надіслано претензію-вимогу на суму 32 000,00 грн з проханням оплатити не пізніше ніж до 23 листопада 2024 року заборгованість, що виникла перед ФОП ОСОБА_1 на підставі договору на надання інформаційно-консультативних та пошукових послуг від 18 квітня 2024 року. Однак, станом на день розгляду справи в суді, вказані послуги відповідачем не сплачено.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 902 ЦК України встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно частини першої статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право обов`язковість договору.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, зробив обґрунтований висновок про те, що позивачем доведено розмір заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг, зобов`язання за яким відповідач не виконала.

Щодо зменшення неустойки (штрафу) на підставі частини 3 статті 551 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №367/7401/14 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків (1), та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (2). Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16.

Отже, зменшення неустойки (зокрема штрафу) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З огляду на викладене, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зменшення розміру неустойки до її розумного розміру.

Щодо розстрочення виконання оскаржуваного рішення суду

Згідност.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За правилами ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 435 ЦПК України).

Тотожна за змістом норма передбачена й в частині першій статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини, а також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10).

Обґрунтовуючи підстави для розстрочки виконання судового рішення, заявниця посилалась на те, що у неї скрутне матеріальне становище, оскільки її заробітна плата є мінімальною. На підтвердження зазначених обставин відповідачка надала суду відповідні письмові докази.

Проте, будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тяжкого майнового стану суду першої інстанції надано не було. Крім того, заявником не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які посилається, такого характеру не носять, тому не можуть бути прийняті судом до уваги для надання розстрочки виконання рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є такими що заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судового збору.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2025 року в частині розстрочення виконання рішення скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розстрочення виконання судового рішення відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.