Дата документу 15.09.2025Справа № 554/4034/25
Провадження № 2/554/2803/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді- Савченко Л.І.

за участю секретаря судового засідання -Титаренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ ФК «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії № 128883 від 23.01.2024 у розмірі 16 504, 45 грн., яка складається із 11 671, 65 грн. заборгованості за тілом, 4 332, 80 грн. заборгованості за відсотками та комісії 500 грн., судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. та 2422,40 грн. судового збору .

В обґрунтування позову вказав, що 23.01.2024 року між ТОВ «ФК КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 128883 в формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Відповідно до 2.2.1 індивідуальної частини Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 13334 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 4497, 19 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №123442 від 24.11.2023 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 5503.31 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті у розмірі 3333.50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.

Пунктом 2.5. індивідуальної частини передбачено, що комісія за надання кредиту складає 3 333.50 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.

23.01.2024 ТОВ «ФК "КРЕДІПЛЮС" ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № НОМЕР_2 , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця.

12.07.2024 року ТОВ «ФК КРЕДІПЛЮС» та ТОВ ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 12072024, у відповідності до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 128883 від 23.01.2024 року. Таким чином, ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 12072024 від 23.01.2024 в сумі 16504, 45 грн.

Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позов, в якому вказує, що здійснила часткове повернення коштів на рахунок Кредитодавця, отриманих згідно умов Договору від 23.01.2024 року, а саме 1600 грн. згідно платіжної інструкції від 29.01.2024 року, 1000 грн. згідно платіжної інструкції від 30.01.2024, 2400 грн. згідно платіжної інструкції від 05.02.2024, 800 грн. згідно платіжної інструкції від 05.02.2024, 800 грн. згідно платіжної інструкції від 21.02.2024. Разом з тим, позивач вказує про невиконання умов Договору взагалі, та не вказує про факт часткового повернення коштів відповідачем. Не врахування позивачем часткового виконання зобов`язання призвело до нарахування непомірних процентів, сума яких неспівмірна із залишком невиконаних зобов`язань. Також посилається на неправомірне нарахування процентів, які нараховуються за кожен день користування кредитом, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 уточнює, що «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Також вказує, що свобода договору не повинна суперечити встановленим законодавством обмеженням, підписання договору не свідчить про його безспірність. Також посилається на те, що необхідність дослідження первинних документів відображена у постанові Верховного Суду від 14.06.2028 у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом. Крім того, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, не зрозуміло, на яку суму нараховані відсотки, їх розмір та на підставі чого проведено їх нарахування. Також посилається на те, що на відміну від розміру процентів «за користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшено судом. Прохала врахувати, що вона здійснила повернення майже 50 % позики на рахунок Кредитодавця, а тому розрахована заборгованість є несправедливою та непропорційною. Прохала у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 27 червня 2025 року витребувано докази у АТ КБ «ПриватБанк».

Від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що позивач звернувся до первісного кредитора ТОВ «ФК «Кредіплюс» із відповідним офіційним запитом щодо перевірки платіжних документів, наданих відповідачем. В отриманій відповіді зазначено, що за вказаним кредитним договором була здійснена лише одна проплата у розмірі 3 201, 89 грн. 07.02.2024, яка вже врахована у поданому розрахунку заборгованості. Інші надані відповідачем платіжні документи не підтверджують належного виконання зобов`язання, оскільки відображають переказ коштів за реквізитами, що не пов`язані з погашенням кредитної заборгованості, а саме переказ з картки на картку. Таким чином, твердження відповідача про інші платежі не підтверджені доказами та не мають правового значення для оцінки фактичного стану виконання зобов`язань за кредитним договором. Щодо нарахування процентів, то відповідач був ознайомлений з умовами договору, алгоритм нарахування процентів узгоджений Кредитним договором. Позичальник, підписавши договір, надав згоду на сплату усіх зазначених платежів. Звертає увагу, що відповідач 07.02.2024 року сплатив 3 201, 89 грн., тому виконував умови договору, що свідчить про те, що він усвідомлював існування договору та визнавав його зобов`язання.

Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позов прохала розглядати справу без її участі(а.с.91).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.01.2024 року між ТОВ «ФК КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 128883 в формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до 2.2.1 індивідуальної частини Договору Сума (загальний розмір) кредиту становить 13334.00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 4497.19 грн. для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит №123442 від 24.11.2023 укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 5503.31 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 3333.50 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Пунктом 2.5. індивідуальної частини передбачено, що комісія за надання кредиту складає 3333.50 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту,якщо це передбачено п.2.2.1.цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (а.с.22-25).

Емітування картки № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 у АТ «ПриватБанк» та зарахування суми 5503.31 грн. у період з 23.01.2024 по 28.01.2024 року підтверджено Випискою по картці (а.с.144-145).

Відповідно до Картки обліку виконання договору № 128883, заборгованість ОСОБА_1 становить 16 504 грн. 45 коп., яка складається із 11 671, 65 грн. заборгованості за тілом, 4 332, 80 грн. заборгованості за відсотками та комісії 500 грн. Із вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 07.02.2024 року здійснено сплату грошових коштів у сумі 3 201 грн. 89 коп., в т.ч. на погашення тіла кредиту 1662, 35 грн., на погашення процентів 1538, 54 грн. (а.с.61).

12.07. 2024 року ТОВ «ФК КРЕДІПЛЮС» та ТОВ ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №12072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК КРЕДІПЛЮС» передає (відступає) ТОВ ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «ФК КРЕДІПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.64-73).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 12072024 від 12.07.2024 року ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 128883 від 23.01.2024 в сумі 16 504, 45 грн. (а.с.71)

Відповідач не виконував умови Договору належним чином, не повністю сплачував платежі у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Оскільки відсотки за вказаним кредитним договором нараховувалися відповідно до його умов та закону, вони не підлягають зменшенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи,якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідач не виконує умов кредитного договору внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача у заявленому розмірі.

Доводи відповідача щодо не зарахування відповідачем часткового погашення нею заборгованості за кредитним договором , що підтверджується платіжними інструкціями на суму 1600 грн. від 29.01.2024 року, 1000 грн. від 30.01.2024, 2400 грн. від 05.02.2024, 800 грн. від 05.02.2024, 800 грн. від 21.02.2024 (а.с.92-96), суд зазначає, що вказані платіжна доручення не є підтверджують виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки відображають переказ коштів з банківської картки на картку та не підтверджують погашення кредитної заборгованості у встановленому порядку. Крім того, із вказаних платіжних доручень вбачається, що переказ коштів здійснювався саме з картки, на яку і видавався кредит 516874хххххх7705.

Доводи щодо неправомірного та неспівмірного нарахування процентів відповідачем спростовується детальним розрахунком процентів, проведеним позивачем у письмових поясненнях, що фактично є відповіддю на відзив (а.с.111-112) та відповідає умовам договору. Кредитна лінія надавалася строком на 84 днів, проценти нараховувалися з 23.01.2024 року по 16.04.2024 року, тому твердження про нарахування процентів поза межами строку дії договору є неспроможним. Таким чином, не знаходить свого підтвердження і твердження, що нараховані проценти є платою за порушення грошового зобов`язання ( ст. 625 ЦК України), а отже доводи про право суду зменшити нараховані відмсотки є безпідставними.

Доводи відповідача щодо ненадання первинних документів, у зв`язку із чим розмір заборгованості не доведено, судом спростовуються.

Так, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписка з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. Належність банківської виписки клієнта до первинних документів визначено також Переліком типових документів, затверджених наказом МЮ України № 578/5 від 12.04.2012 року.

Саме до такого висновку прийшов і Верховний Суд при розгляді справи № 554/4300/16-ц із аналогічних правовідносин, зазначивши у постанові від 25 травня 2021 року про те, що згідно із зазначеною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року N 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банкуУкраїни від 04.07.2018 року N75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Банком на підтвердження видачі кредиту та розміру кредитної заборгованості відповідача надано Виписку з особового рахунку за Кредитним договором за період з 23.01.2024 по 28.01.2024 (а.с.145).

Із наведених доказів також вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами.

Таким чином, заперечення відповідача щодо ненадання первинних документів на підтвердження утвореної заборгованості судом спростовується.

Щодо твердження відповідача, що свобода договору не повинна суперечити встановленим законодавством обмеженням, а підписання договору не свідчить про його безспірність, суд зазначає наступне.

За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першійстатті 638 ЦК Українивстановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, відповідачем не доведено недійсності чи неправомірності умов Кредитого договору, а отже його умови підлягають виконанню сторонами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення на користь ТОВ ФК «ЕЙС» з ОСОБА_1 заборгованості за Договором кредитної лінії № 128883 від 23.01.2024 у розмірі 16 504, 45 грн., яка складається із 11 671, 65 грн. заборгованості за тілом, 4 332, 80 грн. заборгованості за відсотками та комісії 500 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне.

За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 р., додаткову угоду № 9 до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 р., акт прийому-передачі наданих послуг( який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 р.). з яких вбачається , що між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро « Тараненко та партнери» було укладено договір про надання юридичних послуг в рамках справи за позовом ТОВ « ФК « ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №128883 від 23.01.2024 на суму 7000 грн. (а.с.26-29)

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

Враховуючи вищевикладене, складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, відзив відповідача, в якому вона прохала відмовити у задоволення позову, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000 грн., що відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, та підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 2422,40 грн., що була сплачена позивачем при подачі позовної заяви.

Керуючись ст. 12, 81,130,131, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 128883 від 23.01.2024 у розмірі 16 504, 45 грн., яка складається із 11 671, 65 грн. заборгованості за тілом, 4 332, 80 грн. заборгованості за відсотками та комісії 500 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. та 2422,40 грн. судового збору .

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Л.І.Савченко