ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10775/25

Провадження № 22-ц/820/2063/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Карплюка О.І. від 18 липня 2025 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року позивач ТОВ «Свеа Фінанс», звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, вказував, що 30.04.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання фінансового кредиту №40346-04/2024, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 7000 грн. Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Стар файненс груп» свої зобов`язання про надання коштів виконав у повному обсязі, що підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

29.08.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» і ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу №01.02-26/24, за умовами якого ТОВ «Свеа фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №40346-04/2024 від 30.04.2024 року у загальній сумі 33600 грн., з яких: 7000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 12600 грн. сума заборгованості за відсотками, 14000 грн. - неустойка.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість 33600 грн. за кредитним договором.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» 33600 грн. заборгованості та 2422 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та відмовити в задоволенні позову. На думку апелянтки, позивач не довів, що договір про споживчий кредит №40346-04/2024 було укладено в порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» і він підписаний електронним підписом уповноваженої на те особою. Договір про споживчий кредит вона не укладала в редакції, яка подана позивачем, не погоджувала кредитну ставку та інші умови кредитування. Відсутні належні докази генерування та направлення їй одноразового ідентифікатора, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину тощо. Вказане свідчить про неукладеність спірного договору та непогодження апелянткою процентної ставки за кредитом.

Також вважає, що позивач не довів перерахування їй коштів (тіла кредиту). Наданий розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум. Не доведено, кому належать карткові рахунки, на які було здійснено переказ коштів за договором споживчого кредиту №40346-04/2024, оскільки відсутні ідентифікуючі дані про відповідача, окрім фрагментів номеру банківської картки.

Хибним вважає висновок суду, що до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором. Реєстр прав вимоги не містить даних, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав; витяг з реєстру не містить підписів та печаток, що робить його належним доказом; позивач не довів сплату ним коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з цим оскаржуване рішення слід змінити.

Так, судом встановлено, що 30.04.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №40346-04/2024 на суму кредиту 7000 грн. з процентною ставкою 1,5% на день з кінцевим терміном повернення кредиту 27.08.2024 року. Того ж дня їй було переказано 7000 грн. кредиту, що підтверджується листом №3426_22 від 18.03.2025 року від ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

29.08.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» і ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу №01.02-26/24, за яким до ТОВ «Свеа фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №40346-04/2024 від 30.04.2024 року в сумі 33600 грн., з яких 7000 грн. заборгованості за основною сумою боргу; 12600 грн. сума заборгованості за відсотками, 14000 грн. сума заборгованості за неустойкою.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості у відповідачки наявний борг на суму 33600 грн., з яких 7000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 12600 грн. сума заборгованості за відсотками, 14000 грн. - неустойка.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка свої зобов`язання за договором №40346-04/2024 не виконала, у зв`язку з чим наявна заборгованість в сумі 33600 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, який за договором факторингу став новим кредитором.

Проте з цими висновками не можна погодитися повністю, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами 3-4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з ч.6 ст. 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним факт укладення кредитного договору відповідачкою, підписання його сторонами, в тому числі відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» та отримання відповідачкою кредиту на умовах, визначених кредитним договором №40346-04/2024 від 30.04.2024 року.

Кредитний договір №40346-04/2024 від 30.04.2024 року підписаний позичальницею ОСОБА_1 електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора W3699, надісланого на номер мобільного телефону відповідачки відповідно до розділу договору «Реквізити сторін».

Копія договору про надання фінансового кредиту №40346-04/2024 від 30.04.2024 року та всі додатки до цього договору наявні у справі.

Дані платіжної карти 4441-11хх-хххх-4124, на яку зараховано кредитні кошти, вказано відповідачкою особисто в анкеті-заяві як номер картки отримувача (а.с.9).

Відповідачка всупереч принципу змагальності цивільного судочинства не надала доказів того, що вказана платіжна карта їй не належить, а також не спростувала шляхом надання виписки про рух коштів по цій банківській карті те, що відповідні кредитні кошти за вказаним договором зараховані на її рахунок.

Поданий розрахунок щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту та відсотках відповідає умовам кредитного договору.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно стягнення неустойки, нарахування якої передбачено п. 5.3. кредитного договору №40346-04/2024.

Так, за Законом України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення оскаржуваного судового рішення.

Отже, відсутні підстави для стягнення неустойки у розмірі 14000 грн., що нарахована у період дії воєнного стану.

Суд правильно встановив факт переходу права вимоги до відповідачки за договором про надання фінансового кредиту №40346-04/2024 від 30.04.2024 року до ТОВ «Свеа фінанс» на підставі договору факторингу №01.02-26/24 від 29.08.2024 року.

В матеріалах справи наявні копії договору факторингу №01.02-26/24 від 29.08.2024 року, акта прийому-передачі документації за договором факторингу, витяг з реєстру боржників щодо боржника ОСОБА_1 , що належно оформлені відповідно до норм ДСТУ 4163:2020.

Згідно п. 3.1.3. договору факторингу №01.02-26/24 право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами, тому не має значення факт сплати клієнту фінансування фактором.

Водночас незалежно від змісту реєстру боржників щодо обсягу вимоги по ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитом за виключенням нарахованої пені - в сумі 19600 грн. ( 7000 грн. тіла кредиту та 12600 грн. процентів), у зв`язку з цим рішення суду слід змінити. В решті позову - відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позовні вимоги задоволено на 58,33 %, тому на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню 1766,23 грн. (3028х58,33%) судових витрат за подачу позовної заяви, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідачки на 41,67% підлягає стягненню з позивача на її користь 1892,65 грн. (4542х41,67%) витрат за подачу апеляційної скарги.

З урахуванням ч. 10 ст. 141 ЦПК України слід покласти на позивача обов`язок сплатити різницю відповідачці понесених судових витрат 126,42 грн. (1892,65-1766,23), сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 липня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6, ) заборгованість за кредитним договором в сумі 19600 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 126,42 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк