ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 497/2150/24

провадження № 61-7468св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Хаджибейського (Малиновського) відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Іксар Катерина Олександрівна,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 30 грудня 2024 року у складі судді Кравцової А. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня

2025 року у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Лозко Ю. П., Карташова О. Ю., і ухвалив таку постанову.

Зміст скарги та її обґрунтування

1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії головного державного виконавця Хаджибейського (Малиновського) ВДВС у

м. Одесі Іксар К. О.

2. На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року (справа № 497/1780/13-ц) з нього стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. 16 вересня 2013 року видано виконавчий лист на примусове виконання зазначеного рішення, на підставі якого державним виконавцем Хаджибейського ВДВС у м. Одесі Іксар К. О. відкрито виконавче провадження № 52640756.

4. Зазначав, що він є військовослужбовцем ЗСУ та ніколи не ухилявся від виконання зазначеного вище рішення суду, не мав заборгованості зі сплати аліментів.

5. Однак, у травні 2024 року державний виконавець Іксар К. О. виявила заборгованість зі сплати аліментів та зробила її розрахунок за період з 10 липня 2013 року до 01 серпня 2024 року. Посилався на те, що підставою для здійснення розрахунку заборгованості стало неправомірне врахування 387 358,14 грн додаткової винагороди, яка була виплачена йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, а також винагороди за участь в АТО за період з квітня 2015 року до травня 2016 року у сумі 35 544,56 грн, декількох видів допомог і компенсацій, які входять до переліку тих, з яких не утримуються аліменти згідно з наказом Міністерства оборони України № 316 від 15 травня 2013 року.

6. Зазначав, що він звернувся з відповідною заявою до державного виконавця з проханням здійснити перерахунок заборгованості, після розгляду якої його представник отримав новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

7. Вважав дії державного виконавця з розрахунку заборгованості неправомірними.

8. Заборгованість з додаткової винагороди, виплаченої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 з березня 2022 року по 15 листопада 2022 року включно, не повинна нараховуватися державним виконавцем (постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого

1993 року № 146, від 11 листопада 2022 року № 1263). Також не підлягала врахуванню при обчисленні розміру заборгованості зі сплати аліментів виплачена йому матеріальна допомога, допомога для вирішення соціально-побутових питань та компенсація за невикористані дні відпустки (наказ Міністерства оборони України № 316 від 15 травня 2013 року), винагорода за участь в АТО (постанова Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року

№ 146).

9. Крім того, зазначав, що державним виконавцем безпідставно не було враховано суми аліментів, які він сплатив самостійно у 2013 році до відкриття виконавчого провадження.

10. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Хаджибейського (Малиновського) ВДВС у м. Одесі Іксар К. О. зі здійснення розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 52640756; зобов`язати головного державного виконавця Хаджибейського (Малиновського) ВДВС у м. Одесі Іксар К. О. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 52640756 з врахуванням помилок, квитанцій про сплату ним аліментів на користь ОСОБА_3 у 2013 році, виключивши з суми додаткові винагороди, отримані ним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 з березня 2022 року до 15 листопада 2022 року винагороду у сумі 387 358,14 грн та за участь в АТО, яка була отримана ним за період з квітня 2015 року до травня 2016 року у сумі 35 544,56 грн, та всі види допомог і компенсацій згідно з наказом Міністерства оборони України № 316 від 15 травня 2013 року.

Стислий виклад позиції інших учасників процесу

11. Головний державний виконавець Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іксар К. О. заперечувала проти задоволення вимог скарги ОСОБА_1 . Посилалася на те, що скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам чинного законодавства, подана з порушенням встановленого законом строку, поза межами справи № 497/1780/13-ц та не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

12. Зазначала, що 26 серпня 2024 року представнику ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_5 було вручено під розписку лист Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Одеса) № 165199 від 22 серпня 2024 року з розрахунком зі сплати аліментів від 22 серпня 2024 року у ВП № 52640756 станом на 01 серпня 2024 року. Таким чином, строк на подання скарги у ОСОБА_1 розпочався 27 серпня 2024 року та закінчився 05 вересня 2024 року. Оскільки ОСОБА_1 подав скаргу 06 вересня 2024 року вона підлягає залишенню без розгляду.

13. Крім того, скарга за формою та змістом не відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України, зокрема взагалі не містить відомостей про стягувача, не містить відомостей про наявність/відсутність електронних кабінетів учасників справи, умисно чи помилково спотворено адресу електронної пошти Малиновського ВДВС в м. Одесі та замість вірного «» вказано не вірне «», тобто замість англійської букви «l» (L маленької) вказано арабську цифру «1» (один). Також скарга не була направлена іншим учасникам справи та до суду не були додані докази її направлення. Скарга ОСОБА_1 не містить номеру справи, прізвища та ініціалів судді.

14. Вважала, що оскільки скарга ОСОБА_1 подана поза межами цивільної справи №497/1780/13-ц, вона не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, має ознаки адміністративного позову та має бути розглянута в порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

15. Крім того, зауважувала, що на підставі поданих боржником у травні-серпні 2024 року документів було проведено перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів.

16. ОСОБА_2 просила суд залишити скаргу ОСОБА_1 без розгляду, посилаючись на пропуск встановленого строку на подання скарги, або закрити провадження у справі № 497/2150/24 на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Зазначала, що рішення, дія або бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення по справі № 497/1780/13-ц можуть бути оскаржені виключно в рамках цієї справи. Натомість, ОСОБА_1 подав скаргу на дії державного виконавця поза межами справи № 497/1780/13-ц із численними порушеннями вимог щодо форми та змісту такої скарги. За таких умов подана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки за предметною підсудністю підсудна Одеському окружному адміністративному суду в порядку, передбаченому статті 287 КАС України.

17. Крім того, вказувала, що про ймовірне порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався 26 серпня 2024 року, одночасно з отриманням його представником ОСОБА_5 під розписку листа Малиновського ВДВС у м. Одесі № 165199 від 22 серпня 2024 року разом із розрахунком заборгованості по аліментах станом на 01 серпня 2024 року від 22 серпня 2024 року у ВП № 52640756.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

18. Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 30 грудня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Малиновського відділу ДВС у м. Одесі відмовлено.

19. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведено факту порушення його прав, як сторони виконавчого провадження, більш того, вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання державного виконавця вчинити певну дію станом на день розгляду скарги добровільно виконана.

20. Постановою Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 30 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій головного державного виконавця Хаджибейського (Малиновського) ВДВС у м. Одесі Іксар К. О. неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 52640756 залишено без розгляду. Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року та ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 18 вересня 2024 року залишено без змін.

21. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції, з огляду на те, що ОСОБА_1 пропущено десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Зауважено, що оскільки оспорюваний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів було здійснено 22 серпня 2024 року та отримано уповноваженим представником боржника 26 серпня 2024 року, строк для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця сплив 05 вересня 2024 року. ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця 06 вересня 2024 року.

Узагальнені доводи касаційної скарги

22. 13 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 30 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги.

23. Підставою касаційного оскарженняухвали Болградського районного суду Одеської області від 30 грудня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року заявник зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

24. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд першої інстанції прийняв до уваги лише доводи державного виконавця та стягувача, однак не надав жодної правової оцінки зазначеним ним у скарзі обставинам. Вважає, що суд помилково вважав, що державний виконавець добровільно виконала заявлені ним вимоги, оскільки перерахунку заборгованості з виключенням сум додаткової винагороди, отриманої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 з березня 2022 року до 15 листопада

2022 року, винагороди за участь в АТО, яка була отримана ним за період з квітня 2015 року до травня 2016 року, та всіх видів допомог і компенсацій до 16 листопада 2022 року. Крім того, державний виконавець не здійснила перерахунок заборгованості з урахуванням наданих ним квитанцій. Більш того, суд першої інстанції не повідомив його про час дату та місце розгляду його скарги.

25. Зазначав, що суд апеляційної інстанції позбавив його права на доступ до суду, оскільки за умови пропуску процесуального строку звернення до суду, скарга мала бути залишена без руху з наданням часу для усунення недоліків. Клопотання про поновлення процесуального строку мало бути розглянуто в судовому засіданні в порядку статті 73 ЦПК України.

26. Більш того, згідно з положеннями частини п'ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» строк на оскарження рішень, дій виконавця, посадових осіб державної виконавчої служби становить 10 робочих днів, у зв'язку з чим строк на звернення до суду із скаргою у цій справі не пропущено. Застосована апеляційним судом практика Верховного Суду є нерелевантною спірним правовідносинам.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

27. Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 497/2150/24, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії ухвали Болградського районного суду Одеської області від 30 грудня 2024 року та постанови Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року.

28. 12 вересня 2025 року матеріали цивільної справи № 497/2150/24 надійшли до Верховного Суду.

29. Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

30. 11 липня 2025 року Хаджибейський ВДВС у м. Одесі через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

31. На обґрунтування доводів відзиву Хаджибейський ВДВС у м. Одесі зазначає, що з 27 травня 2024 року по 14 серпня 2024 року боржник ОСОБА_1 тричі звертався із заявами про проведення перерахунку розміру аліментів, повторно додаючи до кожної заяви нові документи, в тому числі довідки та відомості з розшифровкою складових грошового забезпечення. 22 серпня 2024 року на підставі заяв боржника ОСОБА_1 та доданих до них документів, інших наявних в матеріалах виконавчого провадження документів на підтвердження розміру доходу боржника за період з 10 липня 2013 року по липень 2024 року, було проведено перерахунок розміру заборгованості та видано розрахунок зі сплати аліментів. Зазначений розрахунок було направлено боржнику та отримано останнім 26 серпня 2024 року. Скаргу на дії державного виконавця з проханням зобов`язати вчинити певні дії подано ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку лише 06 вересня 2025 року, у зв'язку із чим апеляційний суд правильно залишив скаргу без розгляду.

32. Додатково зауважує, що ОСОБА_1 вчиняє дії, що мають ознаки грубого зловживання процесуальними правами та здійснення тиску на державного виконавця, з огляду на те, що він: тричі подавав заяви про проведення перерахунку заборгованості, до кожної з яких надавав відомості про його доходи у формі довідок, звітів тощо за різні періоди; двічі подавав скарги на дії державного виконавця до Міністерства юстиції України з одного і того ж питання, які були розглянуті, проведено перевірки правильності нарахування заборгованості; подав скаргу на дії державного виконавця, що розглядалась в межах справи № 497/2150/24; в квітні 2025 року ОСОБА_1 змінив місце служби та в черговий раз не повідомив про це державного виконавця; в травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів та стягнення «зайво отриманих» (на його переконання) стягувачем грошових коштів з аналогічним предметом та змістом по відношенню до скарги, поданій у справі, що переглядається. Вважає, що зазначені дії ОСОБА_1 направлені на ускладення виконання рішення Болградського районного суду Одеської області від 29 серпня 2013 року про стягнення з нього аліментів.

33. 17 липня 2025 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

34. Відзив обґрунтований посиланням на правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 строку на подання скарги на дії державного виконавця, з огляду на те, що оскаржуваний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 22 серпня 2024 року був отриманий ним

26 серпня 2024 року, що не заперечується останнім. Вважає, що положення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей усіх процесуальних кодексів України.

35. Додатково зауважує про те, що за результатами перевірки, проведеної державним виконавцем, виявлено факт приховування ОСОБА_1 доходів з метою ускладнення примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_6 , який у період з

20 квітня 2014 року по 11 липня 2014 року був тричі прооперований та потребував значних коштів для підтримання здоров`я і подолання наслідків оперативних втручань.

36. 21 серпня 2025 року ОСОБА_1 , від мені якого діє представник ОСОБА_5 , за допомогою засобів поштового зв'язку подав до Верховного Суду пояснення на відзиви Хаджибейського ВДВС у м. Одесі та ОСОБА_2 . Зауважує, що викладені у відзивах доводи не спростовують наведені ним в касаційній скарзі обставини. Борг, який виник не з його вини (суми, отримані від військової частини на оздоровлення), він погасив. Решта суми нарахована державним виконавцем всупереч вимогам законодавства України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

37. На примусовому виконанні у ХаджибейськийВДВС у м. Одесі перебуває

ВП № 52640456 щодо примусового виконання виконавчого листа

№ 497/1780/13-ц, виданого 16 вересня 2013 року Болградським районним судом Одеської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 липня 2013 року і до досягнення ним повноліття.

38. 22 серпня 2024 року головним державним ОСОБА_7 проведено перерахунок розміру заборгованості та визначено за розмір заборгованості в сумі 107 663,47 грн.

39. 22 серпня 2024 року зазначений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів було направлено сторонам

40. 26 серпня 2024 року боржник ОСОБА_1 , від імені якого діяв його представник за довіреністю ОСОБА_5 , отримав нарочно під розписку розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 22 серпня 2024 року.

41. 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв його представник за довіреністю ОСОБА_5 , за допомогою засобів поштового зв'язку подав до суду скаргу на дії головного державного виконавця Хаджибейський ВДВС у

м. Одесі Іксар К. О.

Позиція Верховного Суду

42. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

43. Відповідно до положень абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

44. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

45. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

46. Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

47. Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

48. Зазначене конституційне положення конкретизовано у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

49. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

50. Виконання судового рішення відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

51. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

52. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

53. Частиною п'ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

54. Згідно з положеннями пункту а) частини першої, частини другої статті 449 ЦПК України, у редакції, яка діяла на час подання скарги, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

55. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

56. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 зроблено правові висновку щодо співвідношення загальної та спеціальної норми, згідно з якими норми, передбачені Закону України «Про виконавче провадження», є загальними, а норми, передбачені процесуальним кодексом, є спеціальними, тому строк на оскарження необхідно обраховувати в календарних днях.

57. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 753/3465/20, від 17 березня 2023 року у справі № 367/7831/19, від 13 червня 2023 року у справі № 638/5995/16-ц, від 30 червня 2023 року у справі № 206/1451/19 , від 10 квітня 2024 року у справі № 395/1003/13-ц, від 05 вересня 2025 року у справі № 2-2170/11.

58. Практика правозастосування частини п'ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» є сталою.

59. Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

60. Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

61. Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом з положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 143/950/19, від 28 грудня

2020 року у справі № 501/3532/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10).

62. У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. Водночас заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

63. Верховний Суд підкреслював, що: законодавець не відносить пропуск строку на подання скарги на дії виконавця до підстав відмови у задоволенні скарги; пропуск строку на подання скарги на дії виконавця є підставою для залишення скарги без розгляду (постанова Верховного Суду від 26 лютого

2025 року у справі № 361/717/13-ц).

64. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

65. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

66. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України)

67. Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

68. Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

69. Встановивши, що із оспорюваним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржник ОСОБА_1 ознайомився 26 серпня 2024 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що подана 06 серпня

2024 року скарга на дії державного виконавця є такою, що подана з пропуском встановленого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України десятиденного строку. З огляду на відсутність відповідного клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі скарги, а також ненадання боржником доказів на підтвердження причин поважності пропуску такого строку, суд апеляційної інстанції, з урахуванням зазначених вище вимог процесуального закону, мотивовано залишив скаргу ОСОБА_1 без розгляду.

70. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. Більш того, заявник не заперечує фактів ознайомлення з оскаржуваним розрахунком заборгованості 26 серпня 2024 року та подачі скарги на дії державного виконавця 06 вересня 2024 року, водночас, поважних причин, які спричинили пропуск строку на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, не наводить.

71. Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

72. Водночас, колегію суддів взято до уваги, що розрахунок заборгованості із сплати аліментів може бути наданий виконавцем боржнику на підставі поданої заяви (частина четверта статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

73. В контексті доводів касаційної скарги щодо нерелевантності застосованих судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду до правовідносин, які предметом розгляду у справі, що переглядається, колегія суддів зауважує наступне.

74. Механізми забезпечення єдності судової практики полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20).

75. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 925/819/17, від 19 квітня 2023 року у справі № 909/615/15, від 09 липня

2025 року у справі № 910/268/23.

76. Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо співвідношення загальної та спеціальної норми, яка регулює строк на подання скарги на дії державного виконавця, правильно врахував наведену вище судову практику Верховного Суду. Застосування приписів частини п'ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» при розгляді справ цивільної та господарської юрисдикції є однаковим.

77. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

78. З урахуванням меж касаційного оскарження та визначених заявником підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович