Справа № 463/213/25
Провадження № 2/463/838/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.

з участю секретаря судового засідання - Косопуд М.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом до відповідачки, у якому просить визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ( адреса квартири у 2019 році зазначена, як: АДРЕСА_1 ), а за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ( адреса квартири у 2019 році зазначена, як: АДРЕСА_1 ) в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя. Також, просить суд визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 нежитлового приміщення, а саме кладової II, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ( адреса приміщення 2 у 2019 році зазначена, як: АДРЕСА_2 ), а за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - 1/2 частини нежитлового приміщення, кладову ІІ, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (адреса приміщення 2 у 2019 році зазначена, як: АДРЕСА_2 ) в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя.

Позов мотивує тим, що 20.08.2009 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

09.05.2024 року згідно рішенням Личаківського районного суду м.Львова шлюб між сторонами було розірвано.

За час спільного проживання у шлюбі відповідачка набула у власність нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 70,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення кладову II, загальною площею 4,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.02.2019 року та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Після розірвання шлюбу між сторонами не було досягнуто згоди в позасудовому подяку, щодо поділу спільного майна подружжя, яке було набуте ними у шлюбі за спільні сімейні кошти, тому й виникла необхідність звернутись до суду з даним позовом. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд розділити вказану квартиру та нежитлове приміщення в рівних частинах та визнати за ним право власності на частину квартири та частину нежитлового приміщення.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.01.2025 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

17.02.2025 року представником відповідача адвокатом Васечко Ю.А. подано зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до якої сторона відповідача просить суд визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 72/100 частки у квартирі АДРЕСА_3 загальною площею 70,2 кв.м.; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 21/100 частки квартириАДРЕСА_3 загальною площею 70,2 кв.м.; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 2/3 частки нежитлового приміщення, а саме - кладової ІІ, загальною площею 4,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 7/100 часток квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 70,2 кв.м. та 1/3 частки нежитлового приміщення, кладової ІІ, загальною площею 4,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов мотивує тим, що 20.08.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між сторонами було укладено шлюб, який відповідно до рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.05.2024 року розірвано. До моменту укладення шлюбу, а саме, 23.11.2007 року відповідачка ОСОБА_5 уклала з Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» в особі директора Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_6 договір №29/01 про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_4 , а саме: квартири АДРЕСА_5 , загальною проектною площею 47,68 кв.м. 05 червня 2009 року ОСОБА_5 у відповідності до договору №29/01 від 23.11.2007 року було внесено кошти в сумі 212 206, 05 гривень та здійснено 100 % інвестування конкретного об`єкта, що підтверджується довідкою №27/17 від 05.06.2009 року. Згідно акту прийому-передачі від 24.09.2009 року ВАТ «Миколаїв-Львівський комбінат будівельних конструкцій» в особі голови управління Нижника В.В. передано ОСОБА_2 дану квартиру. Виконавчим комітетом Винниківської міської ради 09.11.2009 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6 . Відтак хоч і право власності на дану квартиру зареєстровано під час шлюбу, остання придбана відповідачкою виключно за її особисті кошти до реєстрації шлюбу, тому вважає вищезазначену квартиру особистою приватною власністю. Після народження двох дітей виникла необхідність у купівлі більшої за площею квартири, тому 20.12.2018 року ОСОБА_2 прийняла рішення відчужити квартиру АДРЕСА_6 , яка належить їй на праві приватної власності за продаж якої отримала кошти у сумі 388 815,00 гривень. 28 лютого 2019 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 70,2 кв.м. вартістю 534 000,00 гривень. Окрім цього, 28 лютого 2019 року ОСОБА_2 придбано нежитлове приміщення, кладову II, загальною площею 4,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , приміщення 2 вартістю 24 300,00 гривень. Беручи до уваги вищенаведене, зокрема те, що вклад особистих коштів ОСОБА_2 у купівлю спірної квартири становив 388 815, 00 гривень, що у відсотковому значені складає 72 % (72/100 частки) квартири, тому правовим статусом спільної сумісної власності подружжя наділені лише 28/100 частини помешкання, тобто по 14/100 частки квартири кожному зі подружжя.

Водночас представник відповідача звертає увагу суду на те, що неповнолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають разом із мамою, перебуваючи на повному її матеріальному утриманні, натомість батько дітей участі у вихованні та повноцінному забезпечені останніх не бере, так як перебуває за межами території України. Крім того згідно розрахунку заборгованості від 12.02.2025 року у ОСОБА_4 наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 15 323, 74 гривень. Дані факти свідчать про неналежне виконання ним батьківських обов`язків, неналежне забезпечення ним матеріальних потреб дітей, що безпосередньо слугує підставою для зменшення частки у праві спільної сумісної власності. З огляду на те, що ОСОБА_2 самостійно в повній мірі утримує дітей, враховуючи передусім їхні інтереси, вона має право на збільшення частки у спільному майні подружжя. А саме просить здійснити поділ спільного майна подружжя у виді 28/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 зменшивши частку ОСОБА_4 до 1/7 частини квартири (1/4 від спільного майна подружжя) та визнавши за нею право власності на 21/100 частину вказаного помешкання (3/4 від спільного майна подружжя), а приміщення кладової розподілити у співвідношенні 1/3 ОСОБА_4 та 2/3 їй.

05.03.2025 року протокольною ухвалою суду прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву.

18.03.2025 року на адресу суду представником позивача адвокатом Юхименко Г.А. скеровано відзив на зустрічну позовну заяву, вважає таку необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи. Зазначає, що сторони з середини 2005 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 23.11.2007 року між ОСОБА_5 та АБ «Брокбізнесбанк» укладено договір №29/01 про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_4 . В подальшому ОСОБА_5 внесено кошти у розмірі 212 206,05 гривень та здійснено 100 % інвестування даної квартири. Натомість для придбання даної квартири були вкладені як кошти позивача так і кошти відповідача. При цьому зазначає, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 20.12.2018 року був посвідчений за письмовою згодою ОСОБА_4 . Задля покращення житлових умов 28.02.2019 року ОСОБА_2 придбала квартиру площею 70,2 кв.м. та нежитлове приміщення площею 4,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення 2. Разом з тим позивач заперечує факт що спірне нерухоме майно придбано у період шлюбу з відповідачем за особисті її кошти та вважає дану обставину недоведеною. Натомість зазначає, що вклад позивача у спірне майно становить 380 000,0 гривень, а вклад ОСОБА_2 становить 150 000,0 гривень.

Водночас представник позивача спростовує твердження відповідача за первісним позовом, що ОСОБА_4 не бере участі у вихованні дітей та що діти перебувають на повному утриманні матері. Зазначає, що станом на 18.03.2025 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, ОСОБА_4 щодня спілкується із дітьми по відеозв`язку, телефонує їм, цікавиться їхнім життям та періодично передає дітям одяг, солодощі, продукти та кошти.

09.04.2025 року представником відповідача за первісним позовом адвокатом Васечко Ю.А. подано відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву відповідно до якого вважає, що твердження позивача про тривале проживання сторін однією сім`єю до реєстрації шлюбу не відповідають дійсності та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Не знаходять й свого підтвердження доводи про те, що на купівлю спірного нерухомого майна ОСОБА_4 витратив 112 206,05 гривень власних коштів та частину коштів подарованих йому батьком. Факт сплати ОСОБА_4 16.03.2025 року заборгованості по аліментах є лише так званим способом уникнення негативних майнових наслідків у виді зменшення частки у спільній сумісній власності.

26.05.2025 року ухвалою Личаківського районного суду м.Львова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача підтримав первісний позов, просив суд такий задовольнити щодо задоволення зустрічної позовної заяви заперечує з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечили. Додатково зазначили, що категорично заперечують факт того, що сторони тривалий час проживали разом до моменту укладення шлюбу. Водночас зазначили, що кошти отриманні відповідачем при відчуженні першої квартири були в повній мірі вкладені у купівлю спірного майна. Разом з тим, просять суд відступити від принципу рівності часток подружжя, так як на утриманні у відповідача є двоє неповнолітніх дітей та на момент подання позовної заяви до суду у позивача була заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей.

Також в судовому засіданні 25.09.2025 року допитано відповідачку в якості свідка, яка повідомила суду що задовго до укладення шлюбу, мама надала їй кошти для купівлі квартири і вона у 2007 році уклала договір про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_4 , а саме: квартири АДРЕСА_5 , загальною проектною площею 47,68 кв.м. 05 червня 2009 року, ще до реєстрації шлюбу, нею було внесено кошти в сумі 212 206, 05 гривень та здійснено 100 % інвестування конкретного об`єкта. У серпні 2009 року вона уклала із позивачем шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей та виникла необхідність придбання квартири більшою за площею, у зв`язку із чим у грудні 2018 року було відчужено квартиру по АДРЕСА_4 , а у лютому 2019 року доклавши кошти до вилучених від продажу первинної квартири вони з чоловіком придбали спірне майно. Стверджує, що вирученні кошти від продажу належної їй квартири по АДРЕСА_4 , в повному об`ємі були використання для придбання спірного помешкання. У травні 2024 року шлюб було розірвано та згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь дітей. Станом на момент подання позовної заяви до суду була наявна у позивача заборгованість по сплаті аліментів, проте на даний момент така відсутня. Позивач з травня 2024 року перебуває за межами території України, а саме постійно проживає в Нідерландах. Також їй відомо, що на даний момент відповідач створив нову смію та не має наміру повертатись в Україну. Вона сама утримує дітей, коштів не вистачає, син потребує психологічної допомоги після інформації про створення батьком нової сім`ї.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані суду докази, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які посилаються сторони суд приходить до висновку, що у задоволені первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст.ст. 68,69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 до моменту укладення шлюбу із позивачем, 23.11.2007 року уклала з АБ «Брокбізнесбанк» в особі директора Львівської філії АБ «Брокбізнесбанк» Паньківа П.М. договір №29/01 про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_4 , зокрема, квартири АДРЕСА_8 , на першому поверсі, загальною площею 47,68 кв.м.

Так згідно довідки №27/17 про 100 % інвестування об`єкта відповідачем внесено кошти в сумі 212 206, 05 гривень. Отже відповідач особисто придбала вказану квартиру до реєстрації шлюбу.

Згідно акту прийому-передачі від 24.09.2009 року та свідоцтва про право власності від 09.11.2009 року виданого Виконкомом Винниківської міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , така належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Як роз`яснено у ч.2 п.24 Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.11.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що до спільної сумісної власності не належить майно одного із

подружжя, набуте особою до шлюбу.

Разом з тим, суд не бере до уваги твердження представника позивача за первісним позовом адвоката Юхименко Г.А., що сторони проживали разом задовго до укладення шлюбу та за спільні кошти придбали вищезазначену квартиру, оскільки такі твердження не підтверджуються належними та допустимими доказами. На підтвердження вказаного суду не надано жодних доказів спільного проживання позивача із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не надано доказів введення спільного господарства та бюджету, договору про оренду квартири тощо.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

20.08.2009 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 .

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, що й спричинило необхідність придбання більшої за площею квартири. Згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., ОСОБА_2 відчужила квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 48,3 кв.м. за 388 815, 0 гривень, яка належала їй на праві приватної власності.

28.02.2019 року ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. придбала квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 70,2 кв.м. вартістю 535 000,0 гривень та нежитлове приміщення, кладову II, загальною площею 4,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . вартістю 24 300,0 гривень.

Отже, суд вважає доведеним, що отриманні ОСОБА_2 кошти від відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_9 , в сумі 388 815, 0 гривень були вкладені нею у купівлю спірної квартири.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та показами ОСОБА_2 в якості свідка. ОСОБА_4 на пропозицію суду, участі в судовому засіданні не взяв, пояснень в якості свідка не надав, аргументи відповідачки не спростував.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що враховуючи співвідношення вкладу відповідачки із загальною вартістю спірного помешкання, 72/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , які вона придбала за власні кошти отримані від продажу особистого майна.

В свою чергу позивач за первісним повозом в обґрунтування свої вимог та заперечень зустрічного позову не надано суду належних та допустимих доказів, щодо його участі у придбанні майна до укладення шлюбу сторін, сплату його особистих коштів.

Враховуючи встановлену судом частку особисто власності ОСОБА_2 у спірному житлі, об`єктом права спільної сумісної власності, що підлягає поділу між подружжям, є 28/100 частини квартири та приміщення комірки.

Згідно ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування..

Відповідно до роз`яснень, що містяться у аб.3, п.30 постанови Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.11.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК (2947-14) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 456/828/17.

Згідно рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 22.07.2024 року, із позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,0 (три тисячі гривень) на кожну дитину, щомісячно, з наступною індексацією, відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття.

Згідно із розрахунку заборгованості АСВП №75964629 від 12.02.2025 року на момент подання позовної заяви до суду у ОСОБА_4 була наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 15323,74 гривень.

Отже, беручи до уваги, що малолітні діти сторін проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 , розмір визначених ОСОБА_4 аліментів, на думку суду, не достатній для належного утримання дітей, такі позивачем сплачуються нерегулярно із значними затримками, вважаю за необхідне відступити від рівності часток при поділі спільного майна подружжя та відмовити в задоволенні вимог за первісним позовом і задоволити зустрічні позовні вимоги в повному об`ємі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову, понесені позивачем судові витрати в силу вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за зустрічним позовом суд приходить до висновку, що з позивача за первісним позовом підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір, що був нею сплачений при поданні зустрічної позовної заяви у розмірі 5128,20 гривень.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 60, 76,81 , 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - задоволити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - 72/100 частки у квартирі АДРЕСА_3 загальною площею 70,2 кв.м.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 21/100 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 70,2 кв.м.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 2/3 частки нежитлового приміщення - кладової ІІ, загальною площею 4,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_4 право власності на 7/100 часток квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 70,2 кв.м.

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/3 частку нежитлового приміщення, кладової ІІ, загальною площею 4,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5128,20 гривень.

Рішення складено та підписано 02 жовтня 2025 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження)

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_10 , РНОКПП- НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_11 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Суддя Г.Б. Жовнір