ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1288/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2025 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караул О.А., за участю секретаря судового засідання Джунь І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровській області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області через свого представника ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровській області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позивач зазначив, що він разом із сім`єю від самого його дитинства проживали у АДРЕСА_1 . Будинок належав батькові позивача. Після його смерті будинок перейшов до синів спадкодавця у порядку спадкування, а згодом, до позивача вцілому на підставі договору дарування частки житлового будинку садибного питу та земельної ділянки від 09.05.2025 року.

Також сім`я позивача з 1988 року безперервно користується сусіднім житловим будинком АДРЕСА_2 . Будинок належав на підставі свідоцтва про право власності від 29 грудня 1988 року, виданого виконкомом Царичанської районної ради на підставі рішення №379/8 від 25 листопада 1988 року, померлій сестрі батька позивача ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 вказаний будинок обслуговувався та утримувався батьками позивача до 2007 року. Після їх смерті і по теперішній час користується цим будинком і сам позивач, що підтверджується актом обстеження від 10 червня 2025 року, складеного депутатом Петриківської селищної ради Можною Л.І. в присутності сусідів.

Сам позивач зареєстрований у АДРЕСА_3 .

Зазначений вище будинок АДРЕСА_1 використовується його сім`єю як дачний. Позивач сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт та здійснює утримання даного домоволодіння в належному стані. Сім`я займається присадибним господарством: вирощує сільськогосподарські культури, розводить птицю влітку. Також, позивачем було виготовлено технічний паспорт на зазначений будинок.

Позивач додав, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася, спадщина у вигляді житлового будинку ніким прийнята не була. Померла ОСОБА_3 інших спадкоємців, окрім брата ОСОБА_4 не має.

Також в додаткових поясненнях позивач вказав, що оскільки власниця спірного будинку була сестрою батька позивача, то він вважав, що його батько успадкував після смерті сестри цей будинок, а отже він зможе успадкувати його піля смерті батька. Про неправомірність заволодіння майном позивачу стало відомо після отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок.

За наведеного, позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 11.08.2025 відкрито провадження в даній справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

28.08.2025 клопотання представника позивача задоволено та постановлено витребувати від державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області докази у справі.

09.09.2025 зазначену ухвалу суду виконано та надано до суду інформаційну довідку нотаріуса.

18.09.2025 представником позивача надано додаткові пояснення у справі.

Тож, ухвалою суду від 18.09.2025 підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просять задовольнити; сплачений судовий збір залишити за позивачем.

Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1ст. 81 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, що встановлено з доданої копії паспорта громадянина України НОМЕР_1 . Також, додано копію картки платника податків ОСОБА_1 .

Право власності на спірний будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 (зазначено на рос. мові), що підтверджено копією Свидетельства о праве личной собственности на жилой дом видано на основании решения исполкома совета народных депутатов Царичанского района (зазначено на рос.мові) № 379/8.

Зазначене також підтверджено довідкою № 1/2/313 директора КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 23.05.2023 у якій зазначено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі зазначеного вище свідоцтва про право власності.

ОСОБА_3 , 1907 року народження померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією повного витягу з Державного реєстру акту цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть 8.

З інформаційної довідки № 503/01-16 від 05.09.2025 завідувача Петриківської державної нотаріальної контори встановлено, що спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , 1907 р.н., не заводилась.

З акту обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 , складеного 10.06.2025 депутатом Петриківської селищної ради, вбачається, що будинок після смерті ОСОБА_3 обслуговується та утримується родиною ОСОБА_6 , зокрема ОСОБА_7 до 1997 року; ОСОБА_4 до 2024 року; з 2007 разом із сином ОСОБА_1 по теперішній час.

Технічний паспорт на спірний будинок виготовлено 23.06.2025 на замовлення ОСОБА_1 . Ринкова вартість такого майна станом на 01.08.2025 складає 118 000.00 грн, про що є копія висновку про вартість майна від 04.08.2025 ФОП ОСОБА_8 .

Окрім того, позивачем додано копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2025 за яким частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_9 успадкував його син ОСОБА_1 . Ще одним спадкоємцем майна померлого зазначено ОСОБА_10 .

Згодом, ОСОБА_10 подарував брату ОСОБА_1 частку житлового будинку та частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією договору дарування частки житлового будинку садибного типу та земельної ділянки, посвідченого 09.05.2025 державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-298.

Тож, суд оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до наступного.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335,344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки позивач добросовісно заволодів зазначеним вище житловим будинком та більше десяти років відкрито користується ним, позивач не знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності, оскільки вважав спірний будинок успадкований його батьком, а тому суд приходить до висновку, що позивач набув право власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову до суду, що підтверджено копією квитанції про сплату. Разом із тим у своїй заяві він просить суд не стягувати його із відповідача.

За наведеного, витрати по сплаті судового збору розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статей 15,16,344 ЦК України, статей 10, 12, 76-81, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровській області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровській області ; розташоване за адресою: пр Петра Калнишевського, буд. 69, сел. Петриківка Дніпровського району Дніпропетровської області.

Суддя О.А. Караул