Провадження № 22-ц/811/1683/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки Брони М.В., представника відповідача Гордєєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року в складі судді Білінської Г,Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки,

встановив:

У грудні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки.

В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 , як член обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», звернувся із заявою про передачу йому у приватну власність безкоштовно для ведення садівництва земельної ділянки площею 0,0542 м.кв., яка розташована на землях обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська» на території Шевченківського району м. Львова, та на яку уже на той час було виготовлено технічну документацію.

Ухвалою Львівської міської ради 1 сесії 6-го скликання № 79 від 16.12.2010 внесено зміни до ухвали міської ради від 30.09.2010 року № 3996, виклавши додаток у новій редакції, а саме список членів обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», яким передаються у власність земельні ділянки в урочищі «Голоско».

У зазначеному додатку під номером 71 зазначено ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою встановлення наявності у померлого ОСОБА_2 державного акту на право власності на вищезазначену земельну ділянку, позивачка звернулась до ГУ ДГК у Львівській області, на що 22.11.2024 ГУ ДГК у Львівській області надіслало відповідь № 29-13.0.2-5897/2-24, у якій зазначено, що відповідно до книг записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 на підставі ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 року № 79 не реєструвався (не видавався).

04.12.2024 ОСОБА_1 звернулась на адресу Львівської міської ради із заявою про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації та передачу у власність земельної ділянки площею 0,0542 га, розташовану на території обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська» на території Шевченківського району м. Львова, як спадкоємцю за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак у відповіді на вказану заяву, наданій Управлінням земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради 16.01.2025 року №2403-вих-5816 зазначено, що відповідно до Закону України від 24.03.2022 № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документацій із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Просила визнати за ОСОБА_1 право на завершення процедури приватизації земельної ділянки загальною площею 0,0542 га, розташованої на території обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська» на території Шевченківського району м. Львова, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська» про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на завершення процедури приватизації земельної ділянки загальною площею 0,0542 га, розташованої на території обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська» на території Шевченківського району м. Львова, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду оскаржив представник відповідача Львівської міської ради, вважає необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам законодавства.

Просить врахувати, що позивачка стверджує, що у листопаді 2024 року їй стало відомо, що у жовтні 2010 року її батько, як член обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», звернувся із заявою про передачу йому у приватну власність безкоштовно для ведення садівництва земельної ділянки площею 0,0542 кв.м, яка розташована на землях обслуговуючого кооперативу «ТС «Калина Голоська». Таке рішення органу місцевого самоврядування прийнято 16.12.2010 року.

Однак, згідно листа ГУ ДГК у Львівській області від 22.11.2024 року №29-13.0.2-5897/2-24, державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 на підставі ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 №79 не реєструвався (не видавався).

Отже, з 2010 року і до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше 10 років батько позивачки не реалізував своє право на приватизацію земельної ділянки.

З точки зору чинного законодавства, свої вимоги позивач трактує нормами ст.ст. 125 ЗК України та 1216, 1218, 1220 ЦК України, стверджуючи що оскільки спадкодавець не набув право власності на земельну ділянку про те розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства то спадкоємець має право звернутись до суду з визнанням права на завершення приватизації.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» для задоволення вимог позивачки має бути в сукупності два факти: 1) розпочата процедура приватизації земельної ділянки спадкодавцем; 2) відмова органу місцевого самоврядування спадкоємцю у завершенні процедури приватизації земельної ділянки.

У випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Водночас, позивачем не представлено відмови органу місцевого самоврядування, а саме відмови Львівської міської ради у завершенні процедури приватизації.

Звертає увагу, що згідно із статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як регулювання земельних відносин.

При цьому, відповідь на вказане звернення ОСОБА_1 , яке зареєстроване в Центрі надання адміністративних послуг Львівської міської ради 06.12.2024 за №3-В-69003-24, надано Управлінням земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради 16.01.2025 №2403-вих-5816, де зазначено, що у зв`язку з військовою агресією російської

федерації проти України, відповідно до Закону України від 24.03.2022 № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документацій із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Враховуючи наведене, питання порушене у зверненні не може бути вирішене.

Отже, право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність під час дії воєнного стану мають тільки громадяни України, яким на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна, у тому числі індивідуальні житлові будинки, гаражі, садові будинки та інші будівлі, право власності на які оформлено згідно діючого законодавства.

Положення п.п. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України є додатковою законодавчою підставою для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою або затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок у власність.

На переконання апелянта, даний позов в умовах воєнного стану є передчасним і не може бути реалізований, оскільки існує заборона на законодавчому рівні органу місцевого самоврядування (відповідачу) приймати рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з формуванням нової земельної ділянки.

Просить суд скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити в позові ОСОБА_1 про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки загальною площею 0,0542 га, розташованої на території обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська» на території Шевченківського району м. Львова, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з безпідставністю.

02 вересня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника позивачки ОСОБА_3 на апеляційну скаргу Львівської міської ради, просить врахувати, що позивачка не зверталася до суду з позовом про визнання протиправною відмову Львівської міської ради, а звернулася із вимогою про визнання за нею права на продовження процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування, при цьому заборони на звернення з такою вимогою в умовах воєнного стану немає.

Просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Львівської міської ради без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по суті спору, районний суд врахував наявні в матеріалах справи докази, які вказують на те, що ОСОБА_2 за життя розпочав процедуру приватизації спірної земельної ділянки площею 0,0542 га, розташованої на території обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», отримав рішення органу місцевого самоврядування Львівської міської ради про передачу йому у власність такої земельної ділянки, однак не отримав документ Державний акт, який би посвідчив його право власності на таку земельну ділянку, відтак суд прийшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , як спадкоємця померлого ОСОБА_2 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи наведене, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Франківським районним у м. Львові відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) на підставі актового запису № 1263.

За життя ОСОБА_2 заповіту не склав, відтак єдиним спадкоємцем першої черги за законом є його донька ОСОБА_1 .

Факт родинних відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , виданого Сормовським відділом ЗАГС м. Горький РСФСР 04.03.1977 року на підставі актового запису № 278, а також копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 15.01.2020 року, виданого Сихівським районним у м. Львові відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на підставі актового запису № 10, згідно якого ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

З метою належного оформлення спадкових прав після смерті батька позивачка звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Л.Я. із заявою про прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

У листопаді 2024 року позивачці стало відомо, що у жовтні 2010 року її батько ОСОБА_2 , як член обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», звернувся з заявою про передачу йому у приватну власність безкоштовно для ведення садівництва земельної ділянки площею 0,0542 м.кв., яка розташована на землях обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська» на території Шевченківського району м. Львова.

Ухвалою Львівської міської ради 1 сесії 6-го скликання № 79 від 16.12.2010 року внесено зміни до ухвали міської ради від 30.09.2010 року № 3996, виклавши додаток у новій редакції, а саме список членів обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», яким передаються у власність земельні ділянки в урочищі «Голоско».

У зазначеному додатку під номером 71 було зазначено ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, у 2009 році ОСОБА_2 замовив виготовлення технічної документації на спірну ділянку, що підтверджується копією кадастрового плану земельних ділянок, розташованих на території СК «Товариство садівників «Калина Голоська», копією Акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 2009 року, копією листа управління Держкомзему у м. Львові від 28.01.2010 року, копією каталогу координат кутів повороту меж земельної ділянки ОСОБА_2 та копією кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_2 від 07.05.2010 року, що дає підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка була сформованою.

З метою отримання інформації щодо видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на спірну земельну ділянку позивачка звернулась до ГУ ДГК у Львівській області.

22.11.2024 ГУ ДГК у Львівській області надіслало відповідь № 29-13.0.2-5897/2-24, у якій зазначено, що відповідно до книг записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 на підставі ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 року № 79 не реєструвався (не видавався).

04.12.2024 ОСОБА_1 звернулась на адресу Львівської міської ради із заявою про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації та передачу у власність земельної ділянки площею 0,0542 га, розташовану на території обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська» на території Шевченківського району м. Львова, як спадкоємицю за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак з відповіді на вказану заяву, надану Управлінням земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради 16.01.2025 року №2403-вих-5816 зазначено, що відповідно до Закону України від 24.03.2022 № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документацій із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Частиною 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами перебачений у статті 118 ЗК України.

Згідно із пунктом «в» частини третьої ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 9 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до положень ч. 4-6 ст. 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ст.79-1 ЗК України).

Як зазначено вище, за заявою батька позивачки ОСОБА_2 , ухвалою Львівської міської ради 1 сесії 6-го скликання № 79 від 16.12.2010 року внесено зміни до ухвали міської ради від 30.09.2010 року № 3996, викладено додаток у новій редакції, а саме список членів обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», яким передаються у власність земельні ділянки в урочищі «Голоско». У зазначеному додатку під номером 71 було зазначено ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільської, селищної, міської ради належать питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З відповіді ГУ ДГК у Львівській області № 29-13.0.2-5897/2-24 від 22.11.2024 встановлено, що відповідно до книг записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 на підставі ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 року № 79 не реєструвався (не видавався).

Натомість, судом встановлено, що у 2009 році ОСОБА_2 замовив виготовлення технічної документації на спірну ділянку, що підтверджується копією кадастрового плану земельних ділянок, розташованих на території СК «Товариство садівників «Калина Голоська», копією Акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 2009 року, копією листа управління Держкомзему у м. Львові від 28.01.2010 року, копією каталогу координат кутів повороту меж земельної ділянки ОСОБА_2 та копією кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_2 від 07.05.2010 року, що дає підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка була сформованою, однак за видачою державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, а також державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку батько позивачки за життя не звертався.

Пунктом «а» частини 3 статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

У п. 3.5 листа зазначено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17 від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за встановленими обставинами справи батько позивачки ОСОБА_2 за життя розпочав процедуру приватизації спірної земельної ділянки площею 0,0542 га, розташованої на території обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська», отримав рішення органу місцевого самоврядування Львівської міської ради про передачу йому у власність такої земельної ділянки, однак не отримав документ - Державний акт, який би посвідчив його право власності на таку земельну ділянку.

З таким висновком фактично погоджується і апелянт Львівська міська рада, однак просить врахувати, що право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність під час дії воєнного стану мають тільки громадяни України, яким на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна, у тому числі індивідуальні житлові будинки, гаражі, садові будинки та інші будівлі, право власності на які оформлено згідно діючого законодавства, при цьому за положеннями п.п. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документацій із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється, що є додатковою законодавчою підставою для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою або затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок у власність.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визнання за нею права на завершення процедури приватизації земельної ділянки загальною площею 0,0542 га, розташованої на території обслуговуючого кооперативу «Товариство садівників «Калина Голоська» на території Шевченківського району м. Львова, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не безоплатна передача із земель комунальної власності земельної ділянки, при цьому положення п.п. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України не містять відповідної заборони.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша та друга статті 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 218 ЦК України).

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Слідуючи висновкам, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18 та судової практики Верховного Суду висловленої у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 545/1631/19 та від 24 грудня 2021 року у справі № 343/1341/20, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яка була надана її спадкодавцю ОСОБА_2 у власність ухвалою Львівської міської ради 1 сесії 6-го скликання № 79 від 16.12.2010.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та про необхідність зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду не свідчать.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 жовтня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк