ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 461/4941/24

провадження № 61-7239св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи: Міністерство оборони України, орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Капець Марія Андріївна, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року в складі судді Юрківа О.Р., та постанову Львівського апеляційного суду від 07 травня 2025 року в складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб: Міністерства оборони України, Органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю.

В обґрунтування позову вказала, що з 07 лютого 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , від якого народилися діти: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2022 року розірвано шлюб між нею та ОСОБА_6 .

У серпні 2023 року ОСОБА_6 було мобілізовано до лав Збройних Сил України. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 зник безвісти під час виконання бойового завдання та того ж дня помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть.

Вказала, що згідно із актом обстеження від 27 травня 2024 року ОСОБА_6 до дня смерті проживав разом із нею та дітьми однією сім`єю і вели спільне господарство та побут, вони фактично проживали однією сім`єю, що підтверджується зокрема їхніми спільними фотографіями.

Стверджує, що за весь час, поки ОСОБА_6 перебував на військовій службі, він постійно підтримував зв`язок із нею та постійно пересилав їй кошти. Після розлучення вони продовжували фактично проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, побудували міцні сімейні стосунки, виховували спільних дітей, вели спільне господарство, любили та підтримували один одного, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки.

У зв'язку із смертю ОСОБА_6 та відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вона має право на отримання одноразової грошової допомоги як подружжя останнього, однак, оскільки на час смерті не перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим, отримання вказаної допомоги залежить від встановлення факту проживання однієї сім`єю з загиблим.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 03 червня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07 травня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факт проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, зокрема, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та відносин, притаманних подружжю у період з 03 червня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_5.

При цьому суди врахували обставини, встановлені рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2022 року в справі № 461/995/21, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а саме те, що позивачка наполягала на розірванні шлюбу, тривалий характер сімейного розладу та період спільного непроживання, неможливість поновлення сім'ї.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

05 червня 2025 року від імені ОСОБА_1 - адвокат Капець М. А. подала до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просила їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 23 жовтня 2024 року у справі № 521/10527/22, від 17 квітня 2019 року у справі № 537/3779/13-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, від 29 березня 2024 року у справі № 331/817/22, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

На обґрунтування доводів касаційної скарги заявник вказала, що факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 03 червня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 підтверджений наявними у матеріалах справи доказами: спільними фотографіями, показаннями свідків, переписками у месенджерах. Вказані докази суди безпідставно не узяли до уваги, поверхнево їх оцінивши та не мотивувавши підстави відхилення цих доказів.

Аргументи інших учасників справи

У серпні 2025 року від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на касаційну скаргу, мотивований незгодою із її доводами та законністю й обґрунтованістю оскаржуваних судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

07 лютого 2007 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , від якого народилися діти: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2022 року в справі № 461/9195/21 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Під час розгляду цієї справи суд установив, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а сімейний розлад носить тривалий характер, подружжя спільно не проживають тривалий час, сім`ю поновити неможливо, в ході судового розгляду примирення не відбулося (а. с. 49-52).

У серпні 2023 року ОСОБА_6 було мобілізовано до лав Збройних Сил України.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер.

Згідно з актом обстеження від 27 травня 2024 року ОСОБА_6 до дня смерті проживав разом з дружиною ОСОБА_1 , сином ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 однією сім`єю та вели спільне господарство та побут.

В суді першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивачки. Свідок показала суду, що вона думає, що проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом у шлюбі. Про розірвання шлюбу свідку не відомо. Перед мобілізацією ОСОБА_6 та ОСОБА_1 проживали разом, оскільки вона бачила їх у під`їзді. У квартиру свідок трохи заходила. Коли заходила в квартиру, то напевно ОСОБА_6 був у квартирі. Саме ОСОБА_6 двері їй не відчиняв. При похованні ОСОБА_6 свідок не була присутня. Про те чи речі та одяг ОСОБА_6 є в квартирі, де проживає позивачка, їй не відомо.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України)».

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

У справі, що переглядається, на підтвердження позовних вимог, а саме факту проживання з відповідачем однією сім`єю у період з 03 червня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_5, позивачка надала суду такі докази: спільні фотографії, переписки у месенджерах, історію по картковому рахунку за період з 01 вересня 2023 року до 31 січня 2024 року, акт обстеження від 27 травня 2024 року.

Також у суді першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивачки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Суди попередніх інстанцій, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, позивачка не довела належними та допустимими доказами факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з ОСОБА_6 у період з 03 червня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, у зазначений у позові період часу.

Суди надали належну оцінку наданим позивачем доказам, зокрема: спільним фотографіям, перепискам у месенджерах, історії по картковому рахунку за період з 01 вересня 2023 року до 31 січня 2024 року, акту обстеження від 27 травня 2024 року.

Оцінивши зазначені докази, суди правильно вважали, що вони не підтверджують факт проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_6 у період з 03 червня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_5, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності взаємних прав та обов`язків, що притаманні подружжю.

Зокрема, суд першої інстанції правильно зазначив, що акт обстеження житлово-побутових умов не містить жодних відомостей, на підставі яких, особами, що його підписали, встановлено обставини щодо спільного проживання сторін однією сім`єю та ведення ними спільного господарства.

Критично оцінюючи цей доказ, суди узяли до уваги преюдиційні обставини, установлені судом у справі № 461/9195/21 про розірвання шлюбу, про те, що на час розірвання шлюбу подружжя ОСОБА_1 на проживало тривалий час. Крім того,

ОСОБА_6 перебував у лавах Збройних Сил України з серпня 2023 року до моменту смерті, що виключало спільне проживання з позивачкою однією сім'єю.

Суд також підставно констатував, що історія карткового рахунку та спільні фотографії позивачки та ОСОБА_6 , без доведення факту ведення спільного господарства не можуть свідчити про те, що між цими особами склались та мали місце протягом вказаного періоду усталені подружні відносини.

Водночас суд критично оцінив і показання свідка ОСОБА_7 , оскільки остання повідомила суду загальні, неконкретні обставини, які жодним чином не доводять факт проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_6 у період з 03 червня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_5.

При вирішенні спору в цій справі суди підставно врахували обставини, встановлені рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2022 року в справі № 461/995/21, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а саме те, що позивачка наполягала на розірванні шлюбу, тривалий характер сімейного розладу та період спільного непроживання, неможливість поновлення сім`ї.

Доводи касаційної скарги про те, що надані позивачем докази підтверджують факт її проживанняоднією сім`єю з ОСОБА_6 у період з 03 червня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 зводяться до їх переоцінки, що у силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

Посилання у касаційній скарзі на неврахування правових висновків Верховного Суду зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо встановлення обставин справи та оцінкою ним доказів. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивачки іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами попередніх інстанцій судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивачки.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

*

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Капець Марія Андріївна, залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара