Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2025 Справа №607/14702/25 Провадження №2/607/4372/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.Є, представника позивача - ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , просить стягнути із відповідача в свою користь майнову шкоду в розмірі 44007 грн і моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 18.09.2024 намагався незаконно проникнути до належного позивачці на праві особистої власності приміщення гаража № НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_1 . Цього дня він при допомозі найнятих майстрів з метою відкрити вказаний гараж, провів наскрізне вирізання дверного замка автоматичних гаражних дверей, що призвело до втрати функціонального призначення системи закривання цих гаражних дверей. Заподіяна моральна шкода полягає у душевних стражданнях та болю, які позивачка зазнала у зв`язку із знищенням і пошкодженням майна.

Відповідач у своїх заявах по суті просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що майнова та моральна шкода нічим не обґрунтована. Витрати, які Позивачка ніби то понесла для ремонту гаражних воріт, нічим окрім її слів не підтверджуються. Вартість в сумі 44007,00 грн про яку Позивачка згадує як про ремонт гаражних воріт є вартістю абсолютно нових гаражних воріт, а не ремонтом тих, в яких був пошкоджений замок. Вартість заміни замка у таких гаражних воротах може вартувати не більше 5000 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Зазначив, що у зв`язку із пошкодженням воріт відповідачем, вони відкриваються тільки із пульта, однак, коли немає електроенергії, механічним способом їх відкрити неможливо. Зазначає, що це ворота білоруського виробництва, а тому, комплектуючі відсутні. Стверджує, що через те, що відповідачем вирізано отвори у воротах, потрібно міняти частину сенвіч панелей.

Відповідач та його представник в судовому засіданні пояснили, що дійсно, відповідач переплутав номера гаражів, які йому та дружині виділені за рішенням суду, у зв`язку із відсутністю їх нумерації, а тому, у зв`язку із тим, що дружина відмовилася давати ключі, вирішив, після попередження, відкрити їх примусово. Зазначає, що самі панелі воріт не були пошкоджені, а були спиляні болти на яких тримався замок, та витягнутий механізм, який був у вже існуючому отворі. Тому, ремонт воріт полягає у заміні механізму замка.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

Як видно із витягу з Державного реєстру речових прав від 20.03.2024 №370577078 (а.с. 7) ОСОБА_5 належить нежитлове приміщення гаражу по АДРЕСА_2 , загальною площею 25,4 кв.м.

Згідно постанови від 30 травня 2025 року, дізнавачем сектору дізнання РУ поліції ГУНП в Тернопільській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0002235, серед іншого, за фактом того, що ОСОБА_6 18.09.2024 близько 15:40 без згоди колишньої дружини ОСОБА_4 увійшов в її гараж, шляхом розбиття замка. Кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Позивач надав рахунок на оплату від 11 вересня 2025 року №11092507, відповідно до якого ФОП ОСОБА_7 пропонує послуги ОСОБА_4 на суму 44000 грн щодо встановлення сенвіч панелей для гаражних воріт з направляючими під розмір на суму 33000 грн, монтаж воріт 7500 грн, послуги доставки 3500 грн, разом 44000 грн.

Відповідач надав рахунок ФОП ОСОБА_8 від 10.09.2025, відповідно до якого пропонуються пристрій замикаючий із тросом та кришкою на загальну суму 5500 грн.

Заслухавши учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, частина перша статті 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Суд дійшов висновку, що між неправомірними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачу, а саме, пошкодженням дверей гаража ОСОБА_4 є безпосередній причинний зв`язок, тому майнова шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі відповідачем, як особою винуватою у завданні шкоди.

Вказане визнається відповідачем, який підтвердив, що за його вказівкою був пошкоджений замок гаража колишньої дружини.

Згідно з положеннями частин першої - четвертої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись до випадків відшкодування шкоди у зв`язку із пошкодженням майна особами, які відповідають за завдану шкоду. Зокрема, передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Звертаючись до суду із позовом, позивач стверджує, що ремонт воріт є технічно неможливим.

Відповідач заперечив вказану обставину, та зазначив, що ним пошкоджено тільки замок воріт, який можна замінити без заміни всіх дверей.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів, що ворота, які пошкодив відповідач, є знищеними повністю, або відновити її технічно неможливо чи економічно недоцільно.

Такі твердження ґрунтуються виключно на поясненнях представника позивача.

Суд також враховує, що у відповідності до правової позиції, яка викладена у постанові ВС від 05 лютого 2024 року у справі № 910/4149/21, суд виснував, що за загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже при поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди, на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд бере до уваги розмір збитків, який визнається відповідачем щодо ремонту пошкоджених дверей на суму 5500 гривень.

Покликання позивача на постанову про закриття кримінального провадження від 30.05.2025, у якій дізнавач зазначив, що ОСОБА_2 завдав збитки в сумі 44007 грн, про що свідчить рахунок про оплату наданих послуг вказаних гаражних воріт, суд не бере до уваги, оскільки судом досліджено вказаний рахунок, який визначає саме вартість нових дверей.

Крім того, в силу статті 82 ЦПК України, обставини, які встановлені у постанові дізнавача про закриття кримінального провадження не є підставою для звільнення від доказування.

Також, у вказаній постанові йдеться саме про пошкодження дверного замка, а не цілих воріт, як про це стверджує позивачка.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого.

Згідно статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За положеннями статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілих (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення.

Оцінюючи вимоги позивача про заподіяння моральної шкоди, суд вважає, що він зазнав негативних емоцій, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання у зв`язку із пошкодженням майна. З урахуванням вразливого стану, негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання (у розумінні статті 23 ЦК України), а отже моральну шкоду було завдано.

Визначаючи розмір моральної шкоди завданої ОСОБА_4 , суд виходить із глибини фізичних та душевних страждань у зв`язку із знищенням його майна.

Так, з вини відповідача пошкоджено гаражні ворота позивача. Очевидним є те, що він у зв`язку із цим зазнала негативних переживань та емоцій та внаслідок протиправних дій відповідача тривалий час, була змушена прикладати додаткових зусиль щоб відновити свої майнові права.

Отже, враховуючи характер порушення, глибину душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір спричиненої моральної шкоди слід визначити в сумі 2000 гривень, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення.

Витрати зі сплати судового збору у цій справі повинні становити 1211,20 грн (1 % від ціни позову (54007 грн), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), позивачем сплачено 4239,20 грн, зайво сплачено 3028 грн (4239,20-1211,20).

Оскільки позов задоволено частково, на суму 7700 (5500+2000) грн із 54007 грн, що становить 14,26 %, в силу статті 141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути 172,72 (14,26 % від 1211,20) грн судового збору.

Зайво сплачений судовий збір може бути повернутий в порядку статті 7 ЗУ «Про судовий збір» за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 5, 12, 81, 280-284, 288, 289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 5500 гривень матеріальної шкоди, 2000 гривень моральної шкоди та 172 гривні 72 копійки судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 03.10.2025.

Головуючий суддяВ. М. Позняк