К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року місто Київ

справа № 373/2253/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/13933/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Переяславського міськрайонного суду Київської області у складі судді Хасанової В.В. від 18 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути матеріальну шкоду в розмірі 396 446 грн 39 коп., завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 500 грн.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила, а його неявка об`єктивно перешкоджає подальшому розгляду справи. За таких обставин, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, наявні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Крім того, у зв`язку із залишенням позову без розгляду, суд на підставі частини 9 статті 141 та частини 5 статті 142 ЦПК України стягнув із позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник зазначає, що неявка позивача та його представника не перешкоджає вирішенню справи. На його думку, вирішення спору за відсутності позивача та з урахуванням обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, процесуальної поведінки сторін, відповідатиме завданню цивільного судочинства та його основним засадам.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явився, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки представником не надано належних доказів на підтвердження його участі в іншому судовому процесі. З метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, відсутністю об`єктивних обставин для відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність нез`явившихся осіб.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що у жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за загальними правилами позовного провадження в підготовче засідання на 29 жовтня 2024 року.

29 жовтня 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 27 листопада 2024 року за заявами сторін. 27 листопада 2024 року підготовче засідання відкладено на 15 січня 2025 року.

Ухвалою суду від 15 січня 2025 року підготовче засідання у справі закрито та справу призначено до судового розгляду на 6 лютого 2025 року.

6 лютого 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по іншій справі. Судове засідання призначено на 12 березня 2025 року.

12 березня 2025 року судовий розгляд відкладено на 26 березня 2025 року. У судовому засіданні 26 березня 2025 року оголошено перерву до 29 квітня 2025 року.

29 квітня 2025 року позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Розгляд справи відкладено до 8 травня 2025 року.

В наступні судові засідання 8, 22 травня 2025 року позивач та його представник також не з`явилися. 22 травня 2025 року представник позивача - Ковальчук С.М. подав до суду заяву про залишення позову без розгляду через повторну неявку позивача, який не подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти розгляду справи по суті за відсутності сторони позивача заперечував.

В судовому засіданні 22 травня 2025 року за клопотання представника відповідача оголошено перерву до 27 травня 2025 року.

27 травня 2025 року від представника відповідача - Кулика О.І. надійшла заява про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 500 грн.

27 травня 2025 року в судове засідання сторона позивача не з`явилася, судом оголошено перерву до 13 червня 2025 року з метою надання позивачу можливості надати заперечення щодо заяви відповідача про стягнення судових витрат.

В судове засідання 13 червня 2025 року позивач та його представник не з`явилися.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначена рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина 1 статті 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

При цьому за змістом частини 3 статті 196 ЦПК України учасник справи може відмовитися від свого права брати участь в судовому засіданні, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Отже, учасник справи має право: а) брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника); б) не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

Дії суду у випадку неявки в судове засідання учасника справи визначені у статті 223 ЦПК України, відповідно до частини 5 якої, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не з'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У системно-логічному зв`язку із цією нормою перебуває норма, закріплена у пункті 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, яка визначає, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз змісту частини 5 статті 223 та пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України свідчить про те, що процесуальним наслідком повторної неявки позивача в судове засідання є залишення позову без розгляду.

Залишення позовної заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави повторного нез`явлення позивача в судове засідання, передбаченої вищенаведеними нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) повторна неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Проаналізувавши положення частини 5 статті 223 та пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, можна стверджувати, що зазначені норми процесуального права не передбачають можливості інших варіантів дій суду, окрім залишення позовної заяви без розгляду. Формулювання "суд залишає позов без розгляду" виражає імперативну вказівку суду (судді) щодо заборони продовження розгляду справи, щодо завершення судового провадження без винесення рішення.

З огляду на викладене колегія суддів констатує, що повноваження суду залишити позов без розгляду, передбачені цими нормами процесуального права відносяться до імперативних.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", заява № 11681/85, зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Необхідно враховувати, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в судовому розгляді, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Цивільний процесуальний закон передбачає порядок судового розгляду справи у змагальному порядку за участю обох сторін.

Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.

Положення частини 5 статті 223 та пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачають подання позивачем до суду заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.

Право позивача самостійно визначати характер своєї участі в судовому засіданні, зокрема й через неявку до нього, повинне бути здійснене у належний, тобто визначений процесуальним законом спосіб: шляхом подання позивачем до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Лише, якщо позивач чітко висловив своє волевиявлення через клопотання про розгляд справи за його відсутності та за умови можливості розгляду справи за відсутності позивача в судовому засіданні, можливий судовий розгляд справи за відсутності позивача в судовому засіданні.

Встановивши, що позивач (представник позивача), будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи не з`явився в судові засідання, призначені на 29 квітня 2025 року, 8, 22, 27 травня 2025 року, 13 червня 2025 року, і не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що неявка позивача не перешкоджала розгляду справи по суті і що відповідач не заперечував проти вирішення спору за наявними матеріалами, є безпідставними. Такі твердження зводяться до неправильного тлумачення процесуального закону, оскільки стаття 257 ЦПК України встановлює імперативне правило: повторна неявка позивача без подання заяви про розгляд справи за його відсутності є самостійною та достатньою підставою для залишення позову без розгляду.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 285/2961/21 не приймаються колегією суддів, оскільки фактичні обставини справи є різними. У справі № 285/2961/21 Верховний Суд виходив із того, що відсутність позивача не перешкоджала вирішенню спору. Натомість у даній справі встановлено систематичну повторну неявку позивача та його представника без заяви про розгляд справи без їх участі.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 листопада 2022 року у справі № 905/458/21, де наголошено, що у випадку неявки позивача без подання заяви про розгляд справи у його відсутності суд зобов`язаний залишити позов без розгляду, навіть якщо відповідач не заперечує проти розгляду справи. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципів диспозитивності та процесуальної дисципліни.

Колегія суддів також звертає увагу, що залишення позову без розгляду через повторну неявку позивача не створює негативних наслідків для відповідача, що в свою чергу підтверджується і тим, що в оскаржуваній ухвалі суд вирішив питання про судові витрати та стягнув з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Переяславського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: