Справа № 703/4811/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

стягувача ОСОБА_1 ,

боржника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Тітаренко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тітаренко Діни Іванівни щодо відмови у поновленні виконавчого провадження,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із скрагою не бездіяльність державного виконавця.

Скаргу обгрунтовує тим, що 25 серпня 20205 року він звернувся до відділу ДВС у м. Сміла із заявою про відновлення виконавчого провадження № 77551579.

Указане виконавче провадження було відкрите 19.03.2025 на виконання рішення суду щодо визначення порядку його зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_3 , 2014 року народження, та зобов`язання боржника ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною.

08.05.2025 вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі.

Після закриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 продовжила чинити перешкоди у його спілкуванні з дитиною, тому він на підставу ч.6 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до відділу ДВС у м. Сміла з проханням поновити виконавче провадження.

09.09.2025 ОСОБА_1 отримав лист-відповідь про відому у відновленні провадження з посиланням на ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що виконавче провадження може бути відновлено лише після визнання судом незаконною чи скасування в установленному законом порядку постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувачу.

Посилаючись на те, що вимоги ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» не можуть бути перешкодою для відновлення виконавчого у справах про усунення перешкод у побаченні з дитиною, ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність державного виконавця Тітаренко Д.І. неправомірною та постановити ухвалу, якою зобов`язати відділ ДВС у м. Смілі поновити виконавче провадження № 77551579 на підставі вимог ч.6 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

До суду надійшов відзив головного державного ОСОБА_4 , у якому вона просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі та зазначила, що виконавче провадження № 77551579 про зобов`язання ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 в участі у вихованні їх сина ОСОБА_3 було завершено 08.05.2025 з передачею справи до архіву. Підставою завершення виконавчого провадження стало те, що нею в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що ОСОБА_5 не чинить перешкод ОСОБА_1 в участі у вихованні їх сина ОСОБА_3 . Оскільки дане виконавче провадження на даний час передано до архіву та не скасована постанова про його завершення, в державного виконавця відсутні технічні та правові можливості у відновленні виконавчого провадження.

До суду також надійшли заперечення ОСОБА_2 на скаргу ОСОБА_1 , у яких вона просила відмовити у задовленні скарги та зазначила, що рішенням суду її було зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_1 в його участі у вихованні сина ОСОБА_3 , однак рішення суду не містить її зобов`язань встановлювати побачення ОСОБА_1 з сином. Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок виконання рішень суду як про усунення перешкод у побаченні з дитиною, так і про встановлення побачення з дитиною. ОСОБА_1 хибно посилаєтьбся на п.6 даної статті, оскільки рішення про усунення перешкод у побачення з дитиною виконується у порядку, встановленому ст. 63 цього Закону, як визначено п. 7 ст.64-1 Закону. Норми статті 63 не містять виключних умов для відновлення виконавчого провадження за заявою стягувача, а відтак відновлення виконавчого провадження можливе лише за умови, якщо постанова виконавця про закнчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленному законом порядку.

Ухвалою від 17 вересня 2025 року суд відкрив провадження та призначив судове засідання з розгляду скарги.

У судове засідання з`явились стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , державний виконавець Тітаренко Д.І.

Стягувач ОСОБА_1 підтримав скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити. Пояснив, що дійсно не оскаржував постанову про завершення виконавчого провадження.

Боржник ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні скарги із наведених у її запереченнях підстав. Пояснила, що на виконанні у державного виконавця перебувало рішення суду про усунення перешкод у побаченні з дитиною. А тому в цій частині рішення суду повинно виконуватись на підставі п.7 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження», якою не передбачено відновлення виконавчого провадження. Крім того, ОСОБА_1 не оскаржив постанову державного виконавця про завершення виконавчого провадження, що виключає можливість його поновлення.

Державний виконавець Тітаренко Д.І. просила відмовити у задоволенні скарги та пояснила, що виконавче провадження було завершено нею правомірно на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» та передано до архіву. Після завершення виконавчого провадження державний виконавець позбавлений можливості вчиняти будь-які дії на виконання рішення суду. Без скасування постанови про завершення виконавчого провадження, не можливо відновити архівну справу. Просила врахувати, що ОСОБА_1 не надано доказів перешкодження ОСОБА_2 у побаченні з дитиною.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2016 року, ухваленому по справі № 703/4811/15-ц, ОСОБА_5 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_6 , зобов`язано не чинити ОСОБА_1 перешкод в участі та вихованні їх спільного сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначено порядок зустрічей з ним, а саме:

- до досягнення дитиною віку 3 років з 15 до 18 години в присутності ОСОБА_2 кожну непарну суботу за місцем проживання скаржника, а кожну парну суботу за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_1 ;

- після досягнення дитиною трирічного віку щосуботи з 10 до 16 години за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 ; або у громадських місцях (парках, скверах, місцях відпочинку) без присутності ОСОБА_2 .

Зустрічі належить проводити з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_7 .

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тітаренко Д.І. від 19 березня 2025 року було відкрито виконавче провадження № 77551579 з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/4811/15-ц, 2/703/82/16, виданного 18.08.2016 на виконання указанного рішення суду.

Постановою головного державного виконавця Тітаренко Д.І. від 08 травня 2025 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/4811/15-ц, 2/703/82/16, виданного 18.08.2016.

Згідно з постановою виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду. Державним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_2 не чинить перешкод стягувачу ОСОБА_1 в участі у вихованні їх сина ОСОБА_3 та, хоч судом і не встановлено обов`язку приводити неповнолітнього на місце зустрічі з батьком, самостійно з власної ініціативи це робила. Дитина в категоричній формі відмовлялася від зустрічі з батьком та не бажала з ним залишитись. Згідно з висновком психолога за результатами діагностичного обстеження від 17.04.2025, боржник не чинить перешкод і не забороняє синові спілкуватись з батьком, а відмова сина від спілкування з батьком є свідомою дією. Разом з тим, стягувачем неодноразово подавались заяви про перенесення виконавчих дій та недоцільністю перебування державного виконавця на місці зустрічі батька з сином у зв`язку з ненакладенням штрафів на боржника. Тобто, метою стягувача було саме покарання боржника, а не побачення з дитиною.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 подав заяву до відділу ДВС у м. Смілі про відновлення виконавчого провадження у зв`язку з подальшим створенням боржницею ОСОБА_2 перешкод у його побаченнях з сином.

Листом від 04 вересня 2025 року ОСОБА_1 було повідомлено, що виконавче провадження № 77551579 закінчено у зв`язку з його фактичним повним виконанням. У разі відновлення виконавчого провадження по його заяві, виконавцем буде порушено вимоги ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження».

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15-ц (провадження № 61-14491сво20) зазначено, що «підставою для закінчення виконавчого провадження є виконання рішення боржником. Зазначене положення закону має застосовуватися не формально, а сутнісно, коли рішення суду реально й фактично виконано, з огляду на таке. Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року)».

Судом установлено, що між сторонами виконавчого провадження тривалий період виникають суперечності з приводу виконання рішення суду в частині участі батька у вихованні сина.

Закінчуючи виконавче провадження, державний виконавець вказала, що боржник ОСОБА_2 не чинить перешкод і не забороняє синові спілкуватись з батьком, оскільки саме дитина відмовляється від зустрічей з батьком та не бажає з ним спілкуватись.

Суд зазначає, що стаття 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» в поєднанні зі статтею 63 цього Закону регулює питання виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною та про визначення способу участі у вихованні дитини.

Положеннями цієї статті передбачено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 07 березня 2025 року у справі № 759/1382/19 (провадження № 61-17547св24) виснував, що поняття «побачення з дитиною», яким оперує стаття 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», має більш широке тлумачення, тобто законодавець передбачає, що норми цієї статті Закону мають застосовуватися при виконанні судових рішень, зокрема, про встановлення побачення з дитиною, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, про визначення способу участі у вихованні дитини.

Отже, якщо боржник у подальшому, після закінчення виконавчого провадження, перешкоджатиме стягувачу у спілкуванні та участі у вихованні малолітньої дитини, а також не забезпечує побачень стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження.

Доводи божника та державного виконавця про неможливість застосування положень частини 6 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчого листа №703/4811/15-ц, 2/703/82/16, виданого 18.08.2016 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, суд уважає необґрунтованими, оскільки дана норма Закону регулює питання і щодо відновлення виконання судового рішення як в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, так і в частині встановлення побачення з дитиною.

Згідно з виконавчим листом, виконання якого здійснювалось у межах виконавчого провадження №77551579, а також постановою про відкриття вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем здійснювалось примусове виконання рішення суду як в частині зобов`язання боржника ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_8 в участі у вихованні їх сина, так і в частині, що стосується визначення порядку зустрічей стягувача з сином.

Аналогічне відображено і у постанові про закінчення виконавчого провадження від 08 травня 2025 року, де зазначено про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №703/4811/15-ц, 2/703/82/16, виданого 18.08.2016 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, про зобов`язання ОСОБА_5 не винити перешкод ОСОБА_1 в участі у вихованні їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про визначення порядку зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 : після досягнення дитиною трирічного віку щосуботи з 10 до 16 години за тимчасовим місцем проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 або у громадських місцях (парках, скверах, місцях відпочинку) без присутності ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту 11 Розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною з підстави, передбаченої пунктом 9 статті 39 Закону, до державного виконавця надійшла заява про відновлення виконавчого провадження у зв`язку із перешкоджанням боржником побаченню стягувача з дитиною, державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження.

Постанова про відновлення виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадженням та до суду, який видав виконавчий документ.

Після пред`явлення виконавчого документа до виконання державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені статтею 64-1 Закону.

Отже, з викладеного чітко вбачається, що підставою для відновлення виконавчого провадження є заява стягувача. Інших умов для відновлення виконавчого провадження при виконанні рішень у справах про встановлення побачення з дитиною, в тому числі надання доказів наявності перешкод у здійснені такого права зі сторони боржника, законодавством не передбачено.

Також не відповідають твердження державного виконавця щодо неможливості відновлення виконавчого провадження без попереднього скасування постанови про його закінчення, оскільки можливість його відновлення визначена пунктом 11 Розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, зокрема, у тому разі, якщо виконавче провадження було завершено на підставі пункту 9 статті 39 Закону. Суд наголошує, що правовою підставою закінчення виконавчого провадження № 77551579 у відповідній постанові зазначено саме пункт 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що невжиття усіх визначених законодавством заходів щодо примусового виконання судового рішення, формальний підхід до такого виконання, не сприяє дотриманню прав ОСОБА_1 як стягувача у вказаному виконавчому провадженні, а також прав малолітньої дитини.

Згідно з вимогами ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, аналізуючи наведені докази та надаючи їм оцінку, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що в даному випадку головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тітаренко Д.І. було допущено протиправну бездіяльність, тому скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 7, 260, 261 447-451 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Тітаренко Діни Іванівни щодо відмови у поновленні виконавчого провадження задоволити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тітаренко Діни Іванівни щодо невідновлення виконавчого провадження.

Зобов`язати головного державного виконавця відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тітаренко Діну Іванівну відновити виконавче провадження № 77551579 на підставі заяви ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена протягом 15 днів із дня складення повного судового рішення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 03 жовтня 2025 року.

Суддя: І.Я. Биченко