СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5871/24

пр. № 2/759/359/25

01 травня 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва, в особі судді Сенько М.Ф., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Дельта Банк" про зняття арешту з нерухомого майна, третя особа Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства "Дельта Банк" про зняття арешту з нерухомого майна, що належало ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: з всього нерухомого майна, у тому числі з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 13350106 від 07 грудня 2012 року, який був накладений Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 34127290 від 06.09.2012, та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позов обгрунтовано тим, що його наявність перешкоджає йому повною мірою реалізувати свої права власника майна.

Ухвалою від 09.04.2024 року позов прийнято до провадження та призначено за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 21.05.2024 року задоволено клопотання представника АТ "Дельта Банк" про залучення до участі у справі правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт фінанс" в якості відповідача.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, інших заяв чи клопотань від відповідача також до суду не надходило.

Від третьої особи по справі Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) також до суду жодних письмових пояснень, заяв чи клопотань не надходило.

Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 .

26 липня 2019 року в Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі, за заявою позивача після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивача - ОСОБА_2 (спадкодавця) було заведено спадкову справу №1027/2019 (номер справи в спадковому реєстрі: 64520347). Єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька є позивач.

01 вересня 2005 року нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. померлому (спадкодавцю) було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 нотаріусом було перевірено та встановлено заборону на відчуження та арешту цього майна, у зв`язку з цим позивачу було відмовлено в видачі відповідного свідоцтва до вирішення питання про скасування арешту всього нерухомого майна померлого (боржника) ОСОБА_2 та виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 13350106 від 07.12.2012) шляхом звернення до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

23 лютого 2012 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по справі № 2-6901/11 про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору на загальну суму 104203,70 грн, судовий збір в сумі 1042,04 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн, а всього 105 365,74 грн.

30.05.2012 року було видано виконавчий лист № 2/2608/2333/12 та відкрито виконавче провадження ВП № 57171224 по стягненню з ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму 104 203,70 грн за кредитним договором № 941-0201026-1/ФКВ-08 від 16 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» () на користь правонаступника - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».

29 липня 2019 року ВП № 57171224 з примусового виконання виконавчого листа №2/2608/2333/12 від 30.05.2012 року було закінчено та припинено дії всіх арештів у зв`язку із смертю боржника - ОСОБА_2 .

Станом на день подання позову та відповідно до Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2024) значиться інформація про те, що 07.12.2012 за № 13350106 реєстратором Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України» було зареєстровано обтяження, а саме, арешт на все нерухоме майно боржника - ОСОБА_2 (реєстраційний номер обтяження 13350106) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Обтяжувачем на день прийняття постанови про арешт всього нерухомого майна боржника визначено було Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2021 у справі № 760/7983/21 встановлено, що 29.07.2019 виконавче провадження ВП №57171224 з примусового виконання виконавчого листа №2/2608/2333/12 від 30.05.2012 року було закінчено та припинено дії всіх арештів у зв`язку із смертю боржника - ОСОБА_2 .

Листом від 28.12.2022 начальник Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) інформував позивача, що на виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебувало виконавче провадження №34157290 від 06.09.2012 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2608/2333/12 від 30.05.2012 виданого Святошинським районним судом міста Києва щодо стягнення з ОСОБА_2 (батько позивача) на користь АТ «Дельта Банк» боргу в розмірі 105365,74 грн.

06.09.2012 року в рамках вищезазначеного виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника, згідно якої було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику на праві власності, відомості про арешт внесено було до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

03.05.2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2024) 07.12.2012 року за № 13350106 реєстратором Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України» було зареєстровано обтяження, а саме, арешт на все нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 13350106) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Обтяжувачем визначено Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві.

31 січня 2024 року позивач направив на адресу Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) заяву в якій просив зняти арешт з всього нерухомого майна боржника - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер обтяження: 13350106 від 07.12.2012 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Про прийняте рішення просив повідомити позивача в установлений законом строк рекомендованим листом на вказану в заяві поштову адресую

Заява позивача була залишена Святошинським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) без відповіді.

У зв`язку з цим, представник позивача адвокат Стащук Володимир Анатолійович 05.03.2024 року направив на адресу Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) адвокатський запит в якому також просив: зняти арешт з всього нерухомого майна боржника - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер обтяження: 13350106 від 07.12.2012 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Про прийняте рішення просив повідомити представника позивача в установлений законом строк рекомендованим листом на вказану в запиті поштову адресу.

19 березня 2024 року на адвокатський запит представника позивача була отримана відповідь зі змісту якої вбачається, що на виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебувало виконавче провадження № 34157290 з примусового виконання листа № 2/2608/2333/12 від 30.05.2012 виданого Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 (покійного батька позивача) на користь АТ «Дельта Банк» боргу в розмірі 105365,74 грн.

03 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок боргу за виконавчим провадженням становить 116102,31 грн. Рекомендовано звернутися до суду про зняття арешту.

Відповідно до Довідки про коло спадкоємців, виданої Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 13.01.2021, спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 (спадкова справа №1027/2019), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є син померлого, ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Державним нотаріусом також повідомлено позивача про те, що інші особи по цій спадковій справі з заявами про прийняття спадщини не звертались.

31 січня 2024 року позивач звернувся з заявою до нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Тітової Олени Владиславівни про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яке залишилось після смерті його батька - ОСОБА_2 , на наступне майно, а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . А у разі неможливості видачі відповідного свідоцтва, просив направити на поштову адресу або видати нарочно відповідне рішення про відмову в наданні такого свідоцтва з метою подальшого вирішення даного питання.

06 лютого 2024 року позивач отримав від нотаріуса лист-відповідь зі змісту якого вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину зупинена до дня зняття арешту, оскільки відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 233855773 від 24.11.2020 року накладеного арешт на нерухоме майно, відповідно до: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 34127290 від 06.09.2012 ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу (ч. 1 ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України.

У силу положень ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 набув права на спадщину, до складу якої входить, зокрема, 1/2 частина квартири АДРЕСА_2

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності.

Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, наявність арешту на майно спадкодавця ОСОБА_2 перешкоджає позивачу, як спадкоємцю першої черги за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті свого батька та стало підставою для відмови нотаріуса видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 N 606-XIV (у редакції закону, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими ч. 2 цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно з п. 3 ч. ч. 1-3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 N 606-XIV (в редакції, чинній на час закінчення виконавчого провадження), виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови може бути оскаржена.

Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.99 N 606-XIV (у редакції закону, чинній на час закінчення виконавчого провадження), відповідно до ч. ч. 1, 2 якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, на час прийняття державним виконавцем постанови від 29.07.2019 про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на користь правонаступника - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції закону, чинній на час закінчення виконавчого провадження), обов`язковим наслідком такого рішення державного виконавця було зняття арешту з майна боржника.

Разом з тим, у порушення вказаних норм закону, державний виконавець, закінчуючи постановою від 29.07.2019 виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_2 через смерть останнього, не вирішив питання про зняття арешту з належного боржникові майна, а позивач не є учасником виконавчого провадження №34127290 від 06.09.2012, стягувач ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» не вчинив будь-яких дій щодо оскарження рішень (дій) державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, заміни боржника у виконавчому провадженні його спадкоємцем, тому суд вважає, що наявні підстави для зняття арешту зі спірного нерухомого майна.

Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено належність ОСОБА_1 майна, як спадкоємцю за законом після смерті ОСОБА_2 , арешт на яке позбавляє спадкоємця можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно.

Тобто, підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України.

За таких обставин, із закінченням виконавчого провадження, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому, втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого закінченням виконавчого провадження.

Арешт майна боржника ОСОБА_2 у такому разі, із заходу забезпечення виконання рішення суду, перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням викладеного, а також, за відсутності заперечень щодо права позивача на арештоване майно, враховуючи, що наявність обтяження перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності на таке майно, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень, суд вважає, що правові підстави для арешту майна відсутні, а його наявність порушує права позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн. у рахунок відшкодування судового збору.

Керуючись ст. ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт фінанс" про зняття арешту з майна, задовольнити.

Зняти арешт з всього нерухомого майна, що належало померлому ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який накладено 07 грудня 2012 року за номером запису про обтяження 13350106, постановою Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження № 34127290 від 06 вересня 2012 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт фінанс" (, юридична адреса: 03035, Україна, місто Київ, площа Солом`янська, будинок, 2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) у рахунок відшкодування сплаченого удового збору 1211 гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя Сенько М.Ф.