Номер провадження: 22-ц/813/1097/25
Справа № 521/2722/23
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна Страхова компанія»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Білунової Світлани Григорівни

на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Мазун І.А. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна Страхова компанія» про відшкодування матеріального та морального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

07 лютого 2023 року ОСОБА_1 в особі свого представника Білунової Світлани Григорівни звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна Страхова компанія» про відшкодування матеріального та морального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 13 травня 2021 року о 19:28 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Міtsubishi Lancer» держ. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Ford Escord» держ.номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці та вчинив зіткнення з автомобілем позивача, внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2021 року у справі № 522/9523/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна Страхова компанія».

Згідно зі звітом № 1355-06-21 про оцінку колісного транспортного засобу «Міtsubishi Lancer» держ. номер НОМЕР_1 вартість матеріального збитку складає 30833,51 грн. Вартість проведення оцінки автомобіля складає 1500 грн.

Відповідно до відповіді МТСБУ станом на 12 грудня 2022 року ТДВ «Міжнародна СК» 02 липня 2021 року втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ та припинило членство в МТСБУ. Наразі ТДВ «Міжнародна СК» перебуває у стадії припинення за рішенням засновників (шляхом ліквідації).

Позивачем на адресу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна Страхова компанія» направлено лист-претензію про виплату матеріальної шкоди, однак відповіді отримано не було.

Зазначеною дорожньо-транспортною пригодою позивачу була завдана також і моральна шкода, яка полягає у тому, що у позивача виникли душевні страждання у вигляді безсоння та розлади нервової системи, оскільки позивач працює водієм у таксі і пошкодження транспортного засобу призвело до того, що позивач залишився без роботи та заробітку.

Тому, із посиланням як на правове обґрунтування вимог ст. 16, 1166 та 1167 ЦК України, просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 30833 грн, моральну шкоду в сумі 15000 грн, яка полягає у тому, що в результаті даної ДТП у позивача виникли душевні страждання у вигляді безсоння та розладу нервової системи, і оскільки він працює водієм у таксі, то пошкодження його автомобіля на деякий час лишило його роботи та заробітку, він та його сім`я залишилися без засобу існування, було порушено звичний розпорядок дня, судовий збір в сумі 2147,20 грн та кошти за проведення товарознавчого дослідження в розмірі 1500 грн.

13 вересня 2023 року представник позивача подала уточнену позовну заяву до ОСОБА_2 та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 30833 грн, моральну шкоду в сумі 15000 грн, судовий збір в сумі 2147,20 грн, кошти за проведення товарознавчого дослідження в розмірі 1500 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Протокольною ухвалою суду від 22 січня 2024 року поновлено строк на подання уточненої позовної заяви та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна Страхова компанія».

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за проведення оцінки автомобіля 1500 грн, моральну шкоду у сумі 7000 грн, витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн та судовий збір у розмірі 536,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Білунової Світлани Григорівни просить скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 30833 грн, моральну шкоду у розмірі 15000 грн, судовий збір у розмірі 2147,2 грн, кошти за проведення товарознавчого дослідження у розмірі 1500 грн, кошти, витрачені на правову допомогу у розмірі 15000 грн, посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення.

Доводами апеляційної скарги є те, що сторона позивача здійснила усі можливі заходи щодо повідомлення страхової компанії, де була застрахована відповідальність відповідача, про страховий випадок з метою отримання відшкодування, однак страхова компанія не отримує поштову кореспонденцію, не відповідає на жодні дзвінки, тому позивач був змушений звернутися до суду із позовом до відповідача, який є безпосереднім заподіювачем шкоди.

Скаржник вважає, що ним дотримано усі вимоги закону та обрано належний спосіб захисту порушеного права. Так, посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, скаржник зазначає, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку, особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, скаржник зазначає, що моральна шкода, спричинена ОСОБА_1 , полягає у тому, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди у позивача виникли душевні страждання у вигляді безсоння та розладу нервової системи. Він працює водієм таксі, тим самим, у зв`язку із пошкодженням свого автомобіля, на деякий час залишився без роботи та заробітку, а його сім`я без засобу існування. Був порушений звичний розпорядок дня та майже три роки позивач позбавлений реалізації своїх порушених прав. Тому, скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував цілком моральні страждання позивача, пов`язані з наслідками ДТП та тривалістю часу, під час якого він намагається реалізувати свої права та повністю відшкодувати завдану йому шкоду, та невмотивовано визначив розмір моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом позову в цій справі є вимога про відшкодування матеріального та морального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою, ціна позову становить 45833 грн.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 вказаної норми).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 травня 2021 року о 19:28 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Міtsubishi Lancer» держ. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Ford Escord» держ. номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці та вчинив зіткнення з автомобілем позивача, внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2021 року у справі № 522/9523/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 9).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна Страхова компанія». Так, згідно зі страховим полісом № 201211954 строком дії з 00:00 11.09.2020 до 10.09.2021 включно, копія якого наявна в матеріалах справи, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн; франшиза - 2500 грн (а.с. 95).

Згідно зі звітом № 1355-06-21 про оцінку колісного транспортного засобу «Міtsubishi Lancer» держ. номер НОМЕР_1 , виконаного ФОП ОСОБА_4 на підставі договору про надання експертних та інформаційних послуг, укладеного між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_4 з метою оцінки визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, вартість матеріального збитку складає 30833,51 грн. Вартість проведення оцінки автомобіля складає 1500 грн (а.с. 10-27).

Відповідно до відповіді МТСБУ від 12.12.2022 № 4-03/29299 станом на 12 грудня 2022 року ТДВ «Міжнародна СК» 02 липня 2021 року відповідно до п. 51.10 ст. 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ та відповідно до п. 52.1 ст. 52 цього Закону припинило членство в МТСБУ. Наразі ТДВ «Міжнародна СК» перебуває у стадії припинення за рішенням засновників (шляхом ліквідації). У цьому листі також зазначено, що згідно з п.п. 52.4, 52.5 ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство якого в МТСБУ припинено або ліцензія якого анульована, позбавляється права на провадження обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак не звільняється від обов`язку виконання укладених договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 29).

В матеріалах справи наявний лист-претензія від 2022 року (б/дати) позивача про виплату матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, що сталася 13.05.2021, на адресу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна Страхова компанія», однак доказів його направлення суду надано не було (а.с. 28).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зазначеною дорожньо-транспортною пригодою позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що у позивача виникли душевні страждання у вигляді безсоння та розлади нервової системи, оскільки пошкодження транспортного засобу призвело до порушення звичного ритму життя, порушилися нормальні життєві зв`язки та звичний життєвий уклад. Тому, суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 7000 грн, а також витрати за проведення оцінки автомобіля у розмірі 1500 грн.

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що в судовому засіданні представник позивача повідомила про те, що відповідач відшкодував позивачу 2500 грн франшизи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з системного аналізу ч. 1 ст. 1194 ЦК України, положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та того, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 30833 грн повинні бути пред`явлені саме до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна Страхова компанія», оскільки страховий ліміт, розмір якого визначений у страховому полісі, дозволяє відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду за мінусом франшизи, яка вже була відшкодована.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги таке.

Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 та ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із цим, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів(стаття 1 Закону України «Про страхування», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (що діяв станом на час виникнення спірних правовідносин у відповідній редакції), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У статті 1194 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено:

«Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ)».

Вказана практика Верховного Суду є усталеною.

Посилання заявника на незастосування судом висновків, зроблених у у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц про наявне у потерпілого право відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність, не узгоджується із наведеною практикою Верховного Суду, зокрема його Великої Палати.

Отже, положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

З огляду на вище викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо права потерпілого відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц відступила від старої позиції (на яку, зокрема, в апеляційній скарзі посилається позивач) та зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідаючи ж на довід апеляційної скарги щодо необачливості страхувальника щодо обрання страховика, неможливості стягнення страхового відшкодування зі страховика через припинення діяльності останнього та позбавлення страхової компанії ліцензії, а також припинення членства компанії в МТСБУ колегія суддів бере до уваги наступне.

Статтею 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За положеннями цієї норми МТСБУ є самоврядною організацією її засновників (членів) та гарантом відшкодування шкоди, яка має завдання щодо: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена картка» та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються уповноваженим органом; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників (частина друга статті 39 цього Закону).

Здійснення страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів може відбуватись лише за умови членства страхової компанії у МТСБУ та наявності ліцензії на її здійснення, виданої відповідно до законодавства.

Згідно з підпунктом «б» пункту 52.2 статті 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з підстав відсутності у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання.

За положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства. Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат. Відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах».

У постанові Верховного Суду під час вирішення питання щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду у випадку, якщо страхова компанія позбавлена ліцензії, виключена з МТСБУ, перебуває в стані припинення, банкрутства, фактично не здійснює діяльності, від 22 червня 2022 року у справі №607/5938/20, зазначено, що ПрАТ «Київський страховий дім» прийнято рішення про припинення юридичної особи шляхом ліквідації і здійснюється процедура ліквідації. Саме у процедурі банкрутства позивач як кредитор має і мав можливість задовольнити свої кредиторські вимоги і саме для цього ці питання чітко врегульовані у Кодексі України з питань банкрутства. За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на ДПП, як власника транспортного засобу, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У теперішній же справі судом вірно встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовано відсутність підстав для покладення відповідальності на відповідача як страхувальника, оскільки цивільно-правова відповідальність станом на час ДТП була застрахована, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні завданої матеріальної шкоди із відповідача, і помилкові доводи апеляційної скарги, які фактично є підставами позову і яким судом дана правильна оцінка, цих висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із частковим задоволенням вимог про стягнення моральної шкоди у зв`язку із неврахуванням судом першої інстанції цілком моральних страждань позивача колегія суддів також відхиляє та зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вимог позову в цій частині в заявленому позивачем розмірі, а згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, враховуючи правило недопустимості погіршення становища скаржника, оскаржуване рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Щодо аргументів скаржника про стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове відшкодування позивачу витрат на правову допомогу.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та відповідно не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Білунової Світлани Григорівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 30 вересня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький