КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6408/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне підприємство «Агентство нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року, ухвалених під головуванням судді Савицького О.А.,-

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 жовтня 2014 року до 14 вересня 2017 року;

визнати спільною сумісною власністю подружжя: грошові кошти у розмірі 1 061 442 грн 70 коп., наявні на відкритих на ім`я відповідача банківських рахунках станом на дату припинення ведення спільного господарства (01 липня 2020 року); грошові кошти у розмірі 2 553 135 грн 00 коп., сплачені в якості забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року; майнові права на квартиру з проектним АДРЕСА_1 ;

в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: стягнути з відповідача 530 721 грн 35 коп. (1/2 від коштів, які наявні на відкритих на ім`я відповідача банківських рахунках станом на 01 липня 2020 року); визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частину сплачених грошових коштів в якості забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року; визнати за позивачем забезпечене гарантійним платежем майнове право на 1/2 частину квартири з проектним АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати разом однією сім`єю з 01 жовтня 2014 року. Сторони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 15 вересня 2017 року уклали шлюб, який було розірвано 02 вересня 2020 року.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 в інтересах сім`ї уклав попередній договір купівлі-продажу квартири в ЖК Львівський квартал за адресою: АДРЕСА_1 .

Для покриття першого внеску ОСОБА_1 отримала у позику 600 000 грн 00 коп.

У грудні 2016 року сторони спільно внесли на банківський рахунок для здійснення оплати першого забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири близько 1 200 000 грн 00 коп.

Позивач вважала, що в порядку поділу майна подружжя за нею має бути визнано 1/2 частину грошових коштів, внесених в якості забезпечувального платежу, та 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - квартири з проектним АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача 1/2 частину грошових коштів, які сторони спільно накопичували на депозитних рахунках ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року названий позов задоволено частково.

Визнаноспільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 061 442 (один мільйон шістдесят одна тисяча чотириста сорок дві) грн 70 коп., які перебували на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 станом на дату припинення ведення спільного господарства - 01 липня 2020 року.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 530 721 грн 35 коп.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 11 057 грн 21 коп., з яких: сплачений судовий збір у розмірі 5 307 грн 21 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 750 грн 00 коп.

В іншій частині позовнихвимог відмовлено.

13 січня 2025 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути із ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи документів у розмірі 36 381 грн 32 коп.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року названу заяву задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 27 285 грн 99 коп.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог заяви представника ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги поданих апеляційних скарг підтримала, просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_2 підтримав доводи поданої апеляційної скарги підтримав, просив відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_1 .

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із недоведеності спільного проживання позивача разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 жовтня 2014 року до 14 вересня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 2 553 135 грн 00 коп., сплачених як забезпечувальний платіж, та майнових прав на квартиру, судом першої інстанції враховано відмову ОСОБА_1 від майнових прав на квартиру. Судом враховано заяву від 08 листопада 2017 року, згідно якої ОСОБА_1 не заперечує, що спірна квартиру належатиме її чоловіку ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності та не являтиметься спільним майном подружжя.

Суд першої інстанції вважав, що грошові кошти у розмірі 1 061 442 грн 70 коп., які наявні на депозитних рахунках ОСОБА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з відповідача на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто 1/2 частину вказаної суми, яка становить 530 721 грн 35 коп.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що з ОСОБА_2 почали проживати разом однією сім`єю з 01 жовтня 2014 року, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

15 вересня 2017 року між сторонами укладено шлюб.

02 вересня 2020 року шлюб розірвано.

Сторонами не заперечувалось, що з 01 липня 2020 року було припинено ведення спільного господарства та шлюбні стосунки.

25 листопада 2016 року між ПП «Агентство нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ» та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно якого сторони зобов`язались до 30 липня 2018 року укласти договір купівлі-продажу двокімнатної квартири проектний АДРЕСА_1 .

Вартість квартири становила 97 448, 30 дол. США, що на момент укладення договору еквівалентно 2 497 600 грн 00 коп. (п. 2.1 та 3.1 попереднього договору)

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_2 сплатив забезпечувальний платіж у розмірі 1 500 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 25 листопада 2016 року.

08 листопада 2017 року між ПП «Агентство нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ» та відповідачем укладено договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року, за яким ціни продажу квартири становить 2 623 580 грн 77 коп., що на момент укладення договору еквівалентно 98151,17 дол. США.

Згідно довідки ПП «Агентство нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ» від 20 липня 2021 року всього за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року в період з 25 листопада 2016 року до 02 жовтня 2019 року сплачено 2 553 135 грн 00 коп.

08 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписала заяву та повідомила, що спірна квартира належатиме її чоловіку ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності та не являтиметься спільним майном подружжя.

31 липня 2020 року ОСОБА_1 відмовилась від вказаного правочину та подала відповідну заяву, підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за № 13780.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначила, що за нею має бути визнано 1/2 частину сплачених у якості забезпечувального платежу грошових коштів у сумі 2 553 135 грн 00 коп. та 1/2 частину майнових прав на спірну квартиру.

Позивач вважала, що факт спільного проживання сторін з 01 жовтня 2014 року по 14 вересня 2017 року належним чином підтверджується показаннями свідків та фотокартками із зображенням спільного відпочину.

Враховуючи, що грошові кошти, які зберігались на депозитних рахунках відповідача в банківських установах станом на момент припинення ведення спільного господарства (01 липня 2020 року), є спільним майном подружжя, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь їх 1/2 частину.

За ч. ч. 1-2 ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 зроблено висновок про те, що «обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада

2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі

№ 199/3941/20.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі

№ 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначила, що з 01 жовтня 2014 року з ОСОБА_2 почали проживати разом однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Стороною позивача на підтвердження факту проживання з відповідачем однією сім`єю надано лише фотокартки зі спільного відпочинку, які колегія суддів оцінює критично, оскільки вони є недостатніми, та не свідчать про факт спільного проживання сторін як чоловіка та жінки.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 жовтня 2014 року до 14 вересня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що показами свідків підтверджується факт проживання сторін однією сім`єю, колегія суддів оціню критично, оскільки для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про фактичне спільне проживання подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Проте, самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Жодних інших доказів на підтвердження позовних вимог у цій частині стороною позивача ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції не надано.

Розв`язуючи спір, суд першої інстанції вважав, що грошові кошти у розмірі 1 061 442 грн 70 коп., які наявні на депозитних рахунках ОСОБА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з відповідача на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто 1/2 частину вказаної суми, яка становить 530 721 грн 35 коп.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду.

Відповідачем до матеріалів справи долучені виписки з банківських рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_2 у АТ «Прокредит Банк» та у АТ КБ «Приватбанк».

Дослідивши вказані виписки колегією суддів встановлено, що станом на дату реєстрації шлюбу між сторонами (15 вересня 2017 року) на банківських рахунках ОСОБА_2 обліковувались грошові кошти у розмірі 173 490 грн 95 коп.

Апеляційний суд звертає увагу, що грошові кошти у сумі 173 564 грн 10 коп. не є результатом спільної праці подружжя та є особистими коштами відповідача.

Враховуючи вищевикладене, спільною сумісною власністю подружжя є грошові кошти у розмірі 887 878 грн 60 коп. (1 061 442 грн 70 коп. - 173 564 грн 10 коп.), а відтак, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з відповідача на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто 1/2 частину вказаної суми, яка становить 443 939 грн 30 коп.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги інформацію із банківських виписок відповідача щодо наявності у нього особистих грошових коштів на момент реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила: визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частину сплачених грошових коштів в якості забезпечувального платежу за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року; визнати за позивачем забезпечене гарантійним платежем майнове право на 1/2 частину квартири з проектним АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 25 листопада 2016 року між ПП «Агентство нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ» та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно якого сторони зобов`язались до 30 липня 2018 року укласти договір купівлі-продажу двокімнатної квартири проектний АДРЕСА_1 .

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_2 сплатив забезпечувальний платіж у розмірі 1 500 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 25 листопада 2016 року. Враховуючи, що на момент внесення забезпечувального платежу сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, відтак грошові кошти у розмірі 1 500 000 грн 00 коп. не є спільною сумісною власністю подружжя та поділу між сторонами не підлягають.

До матеріалів справи долучено довідку ПП «Агентство нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ» від 20 липня 2021 року, згідно якою всього за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2016 року в період з 25 листопада 2016 року до 02 жовтня 2019 року сплачено 2 553 135 грн 00 коп. Довідка містить графік внесених платежів за попередній договором купівлі-продажу з 25 листопада 2016 року по 02 жовтня 2019 року.

Враховуючи, що майнові права на спірну квартиру проектний АДРЕСА_1 зареєстровані за відповідачем, відтак, між подружжям підлягають поділу грошові кошти, які внесені за попереднім договором купівлі-продажу від 25 листопада 2016 року.

Так, сторони зареєстрували шлюб 15 вересня 2017 року.

Колегія суддів вважає, що платежі, які внесені за попереднім договором купівлі-продажу квартири із вказаної дати у загальному розмірі 533 235 грн 00 коп. є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з відповідача на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто 1/2 частину вказаної суми, яка становить 266 617 грн 50 коп.

Протилежний висновок суду першої інстанції є необгрунтованим.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 23 000 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5 750 грн 00 коп.

Так, 13 січня 2025 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути із ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи документів у розмірі 36 381 грн 32 коп.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати за проведення експертизи документів у розмірі 14 301 грн 50 коп.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4 792 грн 20 коп.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 03 грудня 2024 року та додаткове рішення суд від 15 січня 2025 року ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення суду про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 294, 315, 367, 374, 382, 384 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року скасувати.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення суду.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне підприємство «Агентство нерухомості «Будівельна корпорація «РІЕЛ», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 887 878 грн 60 коп., які перебували на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 станом на дату припинення ведення спільного господарства - 01 липня 2020 року.

В порядку поділу грошових коштів стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 443 939 грн 30 коп.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 533 235 грн 00 коп.

В порядку поділу грошових коштів стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 266 617 грн 50 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4 792 грн 20 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 750 грн 00 коп. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 14 301 грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 29 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: Є.П. Євграфова

С.Г. Музичко