Справа № 154/544/25 Головуючий у 1 інстанції: Лутай А. М.
Провадження № 22-ц/802/834/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на рішення Володимирського міського суду Волинської області від 08 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулося в суд із зазначеними позовом.

Покликалось на те, що 03 лютого 2024 року між ТзОВ «Селфі Кредит» (торгова марка «SelfieCredit») та ОСОБА_1 , було укладено електронний кредитний договір № 1279025 про надання позичальнику споживчого кредиту у розмірі 12500 грн, строком на 350 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 912,5% річних.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на запропоновані товариством умови кредитного договору, підписавши цей договір через електронне повідомлення-одноразовий ідентифікатор та отримавши кредитні кошти на вказаний ним же рахунок.

Також позивач вказував, що 29 липня 2024 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу № 29/07/2024, відповідно до умов якого право вимоги за вищевказаним договором №1279025 про надання споживчого кредиту від 03 лютого 2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».

Крім того позивач зазначав, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 74062 грн 50 коп., що складається: 12500 грн заборгованість за кредитом; 55312 грн 50 коп. заборгованість за нарахованими процентами та 6250 грн - заборгованість за штрафом відповідно до умов вказаного договору.

За таких обставин, позивач ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 74062 грн 50 коп. та відшкодувати йому понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та 10000 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Володимирського міського суду Волинської області від 08 травня 2025 року позов ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за договором № 1279025 про надання споживчого кредиту від 03 лютого 2024 року в розмірі 55687 грн 50 коп. та судові витрати по справі, а саме: 1821 грн 40 коп. по сплаті судового збору і 7519 грн - витрати на правничу допомогу.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом та штрафу незаконним, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував умови укладеного кредитного договору та не надав їм належну правову оцінку. Оскільки при укладенні договору сторони погодили всі істотні його умови, у тому числі і щодо сплати відсотків, та застосування штрафних санкцій у разі несплати за користування кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні спірного договору не було враховано вимоги ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», згідно яких денна ставка процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору за період з 03 лютого до 22 квітня 2024 року має бути не більше 2,5 %, а починаючи з 23 квітня 2024 року, денна ставка процентів має становити не більше 1,5%.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 03 лютого 2024 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір про споживчий кредит № 1279025, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 12500 грн на 350 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів.

Також з наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що згідно довідки ТзОВ «Пейтек Україна» №7 від 19 вересня 2024 року, на виконання умов зазначеного вище кредитного договору, ТзОВ «Селфі Кредит» перерахувало грошові кошти позичальнику ОСОБА_1 в сумі 12500 грн, а саме на рахунок відкритий в установі банку на його ім`я. Вказаний факт також підтверджується випискою наданою банком АТ «ТАСКОМБАНК» про рух коштів на рахунку належному відповідачу.

Крім того встановлено, що 29 липня 2024 ркоу між ТзОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» було укладено договір факторингу №29/07/2024, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №1279025 про надання споживчого кредиту від 03 лютого 2024 року.

З наявних в матеріалах справи наданих позивачем реєстру боржників до договору факторингу №29/07/2024, розрахунку заборгованості слідує, що станом на 29 липня 2024 року заборгованість за кредитом становить 74062 грн 50 коп., і складається з: 12500 грн заборгованості за тілом кредиту; 55312 грн 50 коп. заборгованості за нарахованими процентами; 6250 грн - заборгованості за штрафом.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач порушив умови кредитного договору та допустив виникнення заборгованості за кредитом, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за договором на користь позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом дійшов помилкового висновку, визначивши денну проценту ставку у розмірі 2,5 %, за період з 03 лютого до 22 квітня 2024 року та 1,5%. за період з 23 квітня по 29 липня 2024 року.

Так як відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день, зокрема: за період з 03 лютого до 22 квітня 2024 року 2,5 % та за період з 23 квітня 2024 року до останнього дня кредитування по 29 липня 2024 року в розмірі 1,5 %.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Укладений 03 лютого 2024 року кредитний договір № 1279025, за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ТОВ не мало права визначати проценту ставку у розмірі (1,5% та 2,5 %), оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день.

Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Кредитний договір укладено 03 лютого 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні ( 1,5 %, та 2,5 %) є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про правомірність визначення в договорі процентної ставки в розмірі 2% та 2,5 %.

Таким чином суд першої інстанції неправильно витлумачив норми матеріального права, що підлягають застосуванню, внаслідок чого помилково стягнув із відповідача заборгованість за процентами, за користування кредитом у більшому розмірі ніж слід було стягувати.

Відтак, розмір відсотків за користування кредитом у межах строку дії договору (з 03 лютого 2024 року по 29 липня 2024 року включно) з урахуванням встановленої частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» процентної ставки складає (12500*1%/100*178) 22500 грн.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1279025 від 03 лютого 2024 року, з урахуванням процентної ставки, встановленої частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», в сумі 35000 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12500 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 22500 грн. У зв`язку із чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зазначеної суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню.

В решті рішення ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

У зв`язку зі зміною рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитом, суд апеляційної інстанції на підставі підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України здійснює новий розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір задоволених позовних вимог за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції становить 47,26%. За подання до суду позовної заяви позивач сплатив 2422 грн 40 коп. судового збору. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» необхідно стягнути 1144 грн 83 коп. судового збору. Також, що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу то з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» необхідно стягнути 4726 грн витрат на правничу допомогу.

Оскільки часткове задоволення апеляційної скарги позивача ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» здійснене апеляційним судом у зв`язку зі зміною рішення суду в частині суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню (розмір заборгованості зменшено), а не з підстав, зазначених позивачем в апеляційній скарзі, то судові витрати понесені позивачем у зв`язку із переглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Володимирського міського суду Волинської області від 08 травня 2025 року в цій справі в частині стягнутої з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за договором № 1279025 про надання споживчого кредиту від 03 лютого 2024 року в розмірі 35000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 1144 грн 83 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» 4726 грн витрат на правничу допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді