Провадження № 2/752/8087/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 жовтня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2025 року ТОВ «Санфорд Капітал» звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 117 220,03 грн і понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивувало тим, що 06.06.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду № С-611-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Банк свої зобов`язання перед клієнтом за цією Угодою виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 35 500,00 грн в межах кредитного ліміту, визначеного Угодою.

Натомість, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Угодою щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією виконала лише частково та останній платіж відповідач здійснила07.07.2019 року, внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість в загальній сумі 91 771,90 грн, що складається із заборгованості за основним боргом в сумі 35 500,00 грн та заборгованості за нарахованими і несплаченими відсотками в сумі 56 271,90 грн.

16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» укладено Договір факторингу № 16/11-23.

В подальшому 29.12.2023 року між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» укладено Договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги, зокрема і до ОСОБА_1 за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-611-0 від 06.06.2018 року.

Також позивач зазначає, що беручи до уваги положення п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, поточний кредитор має право правомірно нарахувати і вимагати сплати індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.

Таким чином, додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, відповідно до його умов, відповідач має також сплатити: інфляційні втрати в сумі 18 418,15 грн; три проценти річних в сумі 7 029,98 грн.

З урахуванням викладеного, ТОВ «Санфорд Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 06.06.2018 року, інфляційні втрати і три проценти річних у загальному розмірі 117 220,03 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 442,40 грн, витрати на оплату правової допомоги в розмірі 7 200,00 грн і витрати на оплату послуг зв`язку.

Ухвалою від 01.07.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 130-131).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між 06.06.2018 року АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду № С-611-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Відповідно до п. 3. вказаної Угоди банк надає позичальнику кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по поточному рахунку.

Згідно з п. 3.1. цієї ж Угоди максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі200 000,00 грн, а ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення Угоди становить 35 500,00 грн (п. 3.2. Угоди).

Відповідно до п. 3.3.зазначеної Угоди процентна ставка за користування коштами кредитної лінії на день укладення договору становить 48 % річних.

ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за Угодою виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Угодою.

Відповідач користувалася грошовими коштами кредитного ліміту, про що свідчить виписка з її рахунку та довідка-розрахунок заборгованості АТ «Ідея Банк» за кредитним договором.

16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» укладено Договір факторингу № 16/11-23.

Пунктом 5.4. Договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що Фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право.

29.12.2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» уклало з ТОВ «Санфорд Капітал» Договір факторингу № 29/12-23.

Згідно п. 2.1. цього договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до додатку «Витяг з друкованого реєстру боржників» до вказаного Договору факторингу до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-611-0 від 06.06.2018 року.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за Угодою № С-611-0 від 06.06.2018 року, сформованою первісним кредитором АТ «Ідея Банк», станом на 16.11.2023 року заборгованість відповідача становить: за основним боргом в сумі 35 500,00 грн та за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 56 271,90 грн, що разом становить 91 771,90 грн.

Отже, всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як передбачено у ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи викладені вище норми та обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за Угодою № С-611-0 від 06.06.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, позивач також просить суд стягнути з відповідача нараховані суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми за період, починаючи з наступного дня від дати закінчення строку дії Угоди - 07.08.2019 року до 23.02.2022 року включно.

Позивач обрахував вказані суми та визначив, що інфляційні втрати становлять 18 418,15 грн, а три проценти річних - 7 029,98 грн.

Однак, вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання не поніс жодних втрат в період до 29.12.2023 року.

За договором факторингу № 29/12-23 позивач набув право вимоги до відповідача 29.12.2023 року, а тому лише з цієї дати у позивача виникло право обраховувати інфляційні втрати і 3 % річних.

ТОВ «ФК «Сонаті» 29.12.2023 року уклало з ТОВ «Санфорд Капітал» Договір факторингу № 29/12-23, за яким останнє набуло право вимоги до відповідача за Угодою № С-611-0 від 06.06.2018 року, однак компенсувати втрати внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання позивач просить за період із 07.08.2019 року по 23.02.2022 року, тобто за період коли ще не був кредитором та не ніс жодних втрат, не набув право на компенсації, не мав в період до 29.12.2023 року порушеного майнового права і інтересу.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Крім того, сам позивач в позовній заяві вказав, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023 року.

ТОВ «Санфорд Капітал» та ТОВ «ФК «Сонаті» не здійснювали жодних додаткових нарахувань.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 200,00 грн, на підтвердження чого надано Договір про надання правової допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року та акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05.05.2025 року не є цілком співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Визначаючи розмір витрат які підлягають стягненню, суд виходить з критеріїв: складність справи (справа про стягнення заборгованості розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, без участі представника позивача), часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (час витрачений на обґрунтування позиції сторони, аналіз), обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному акті), ціни позову, а також значення справи для кожної сторони.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц.

Таким чином, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи, який підлягає відшкодуванню позивачу, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 4 000,00 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та часткового задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на оплату послуг поштового зв`язку відповідно до розрахункового документу про оплату послуг поштового зв`язку, суд приходить до висновку, що неможливо встановити факт надання таких послуг в межах вказаної справи.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1837 від 24.06.2025 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1 896,50 грн (78,29 %).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованість у розмірі 91 771,90 грн (дев`яносто одна тисяча сімсот сімдесят одна гривня 90 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» суму сплаченого судового збору в розмірі 1 896,50 грн (одна тисяча вісімсот дев`яносто шість гривень 50 копійок) та 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок) витрат на правову допомогу.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», , місцезнаходження: вул. Сімферопольська, буд. 21, 5-й поверх, приміщення 68,69, м. Дніпро, 49005.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко