Справа № 493/801/25
Провадження № 2/493/566/25
30 вересня 2025 року м. Балта Одеської області
Балтський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Волошина І.С.
секретаря судового засідання Доскоч А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
13.05.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 10.03.2004 року вона з відповідачем ОСОБА_2 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області зареєстрували шлюб, актовий запис №16.
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 11.10.2023 року по справі №493/1239/23 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., з прибудовами, навісом, літньою кухнею, погребом, сараями, банею, огорожею, хвірткою, колодязем, що розташовані по АДРЕСА_1 , які згідно договору купівлі-продажу будинку від 03.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П., реєстр №1381, зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу згоди щодо поділу вищевказаного спільного майна сторони дійти не можуть, тому позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями.

Ухвалою від 26.05.2025 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 22.07.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позов повністю підтримує та не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, про поважність причин своєї неявки в судове засідання суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судові засідання відповідача та неповідомленням суду про поважність причин своєї неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов судом застосовано відповідно до ст.280 ЦПК України заочний розгляд справи.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу посвідченого 03.08.2006 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П., зареєстровано в реєстрі за № 1381.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССА №096423 від 04.08.2006 року житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

З копії рішення Балтського районного суду Одеської області від 11.10.2023 року вбачається, що шлюб, зареєстрований 10.03.2004 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Як вбачається з довідки від 15.04.2025 року №58, виданою ФОП « ОСОБА_4 », ОСОБА_1 з метою розподілу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими в АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_1 , власником є ОСОБА_2 .

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями від 12.04.2025 року вбачається, що житловий будинок (літ. A,a,al), загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., з прибудовою (літ. а), прибудовою (літ. al), навісом (літ. а2), літньою кухнею (літ. Б), погрібом (літ. Б1), прибудовою (літ. б), сараєм (літ. В), банею (літ. Г), сараєм (літ. Д), огорожею (№3), хвірткою (№4), колодязем (№5), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до звіту про оціночну (ринкову) вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , його ринкова (повна) вартість (без ПДВ) становить 580000,00 грн. (13942,00 доларів США).

Суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з поділом спільно набутого майна під час шлюбу, вирішуючи які суд виходить з наступного.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1 ч.2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи.

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався.

Таким чином, придбавши спірне майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується.

Суд, встановивши фактичні обставини у справі, дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно було придбано під час зареєстрованого між сторонами шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між позивачем та відповідачем у рівних частках.

Сторони шлюб розірвали, шлюбний договір чи домовленість між подружжям щодо розміру часток у спільній сумісній власності подружжя відсутні. За таких обставин, позов підлягає задоволенню, а спір про поділ майна підлягає вирішенню з визначенням часток майна дружини та чоловіка рівними.

Питання присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно у даній справі не порушувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 24, 60, 69-71 СК України, ст. ст. 81, 89, 141, 247, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку (літ. A,a,al), загальною площею 66,0 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., з прибудовою (літ. а), прибудовою (літ. al), навісом (літ. а2), літньою кухнею (літ. Б), погрібом (літ. Б1), прибудовою (літ. б), сараєм (літ. В), банею (літ. Г), сараєм (літ. Д), огорожею (№3), хвірткою (№4), колодязем (№5), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 30.09.2025 року.

СУДДЯ