Справа № 191/4118/25
Провадження № 2/191/1916/25
У Х В А Л А

іменем України

06 жовтня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Форощук С.А.

за участю секретаря Вехник С.Л.

згідно вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кульбашний Ігор Олексійович, до ОСОБА_2 ; третя особа: Перша синельниківська державна нотаріальна контора про зняття заборони на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кульбашний Ігор Олексійович, до ОСОБА_2 ; третя особа: Перша синельниківська державна нотаріальна контора про зняття заборони на нерухоме майно.

Представник позивача - адвокат Кульбашний І.О. в судове засідання не з`явився.

Інші сторони судового розгляду у судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частини перша статті 598, стаття 599 ЦК України).

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (висновок Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/42332/17).

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про зняття заборони на відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , накладену Першою синельниківською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 3976160; зареєстровано: 31.10.2006 року за № 3976160 Першою синельниківською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: Договір застави, 510 від 20.03.1995 року, АКБ Новий, 1 Синельниківська ДНК; об`єкт обтяження будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; власник ОСОБА_2 (відповідач по справі); архівний запис № 64201-42 від 19.10.2000 року Перша Синельниківська ДНК, здійснивши її перенесення до Державного реєстру речових прав та вилучити відповідний запис про заборону на відчуження зазначеного житлового будинку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що ОСОБА_2 був попереднім власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.03.1995 року, зареєстрованому в реєстрі за № 431. 29.03.1995 року між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_2 був укладений договір застави, згідно умов якого у забезпечення своєчасної та повної оплати суми застави заставодавець ( ОСОБА_2 ) надав у заставу заставодержателю (ПАТ «АКБ «Новий») належний йому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 умови договору застави не виконав у зв`язку з чим право власності на вказаний будинок перейшло до ПАТ «АКБ «Новий», що підтверджується актом про продаж житлового будинку з публічних торгів від 13.11.1995 року, свідоцтвом від 22.02.1996 року, договором від 25.06.2003 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 2418380 від 24.12.2003 року. 26.12.2003 року ПАТ «АКБ «Новий» продав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 позивачу по справі - ОСОБА_1 , що підтверджується: договором купівлі-продажу жилого будинку від 26.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3605, зареєстрованому в СинельниківсьКому БТІ на праві приватної власності за ОСОБА_1 та записано в реєстрову книгу № 53а за реєстром № 7 від 05.04.2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухомого майно № 3276750 від 06.04.2004 року. Приватний нотаріус Синельниківського міського нотаріального округу Ситник О.В. при реєстрації вищевказаного договору купівлі-продажу мала перевірити заборони відчуження або арешту об`єктів відчуження у відповідності до вимог п. 52 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 18.06.1994 р, № 18/5, та яка була чинна на день укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, та п. 6.3 Положення про єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 41/5 від 27.05.1997, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 27.05.1997 за № 194/1998. Крім того у п. 6 договору купівлі-продажу житлового будинку, продавець засвідчив, що житловий будинок, що є предметом договору, на момент його відчуження нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не заставлений, в спорі і під забороною не перебуває, право щодо нього у третіх осіб не має. Відтак, нотаріусом договір посвідчено, на той час відсутній був запис про заборону на нерухоме майно. Також ПАТ «АКБ «Новий» як заставодержач не повідомив відповідні органи нотарату про припинення договору застави №510 від 29.03.1995 року. В зв`язку з чим заборона на нерухоме майно зареєстрована в Єдиному Реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 31.10.2006 року, тобто після придбання житлового будинку позивачем.

На думку позивача, заборона на нерухоме майно була накладена помилково, адже на день укладення договору купівлі-продажу житлового будинку була відсутня інформація щодо наявності заборони на нерухоме майно. Наразі наявність заборони на нерухоме майно перешкоджає позивачеві реалізувати свої права власника щодо вказаного нерухомого майна.

Крім того, 28.12.2020 року була проведена державна реєстрація припинення Публічного Акціонерного Товариства «Акціонерний Комерційний Банк «Новий» в результаті його ліквідації, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 35684951 від 07.08.2025 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі № 826/14230/16 вказано, що «статтею 527 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість виконання зобов`язання належними сторонами - боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Оскільки Перша синельниківська державна нотаріальна контора не є стороною кредитного договору (договорів), у нього відсутні зобов`язання перед позивачем та третіми особами, що витікають з умов договору застави.

Отже, належним відповідачем за вимогою про зняття заборони на відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладену Першою синельниківською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 3976160; зареєстровано: 31.10.2006 року за № 3976160 Першою синельниківською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: Договір застави, 510 від 20.03.1995 року, АКБ Новий, 1 Синельниківська ДНК - є АКБ «Новий», щодо якого 28 грудня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення без правонаступника юридичної особи, що виключає процесуальну можливість його залучення до справи у якості співвідповідача

Проте, запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення застави у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано.

В постанові від 13.06.2024 року у справі № 333/8899/21 Верховний Суд дійшов наступних висновків. Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).

Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (заставодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення застави, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про заставу згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

Таким, чином суд вважає, що позивач не може пред`являти позов про зняття заборони з майна, оскільки відсуьтня особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем, у зв"язку із припиненням юридичної особи внаслідок ліквідації, отже у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме встановлення факту припинення застави, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про заставу згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України, частини четверта, шоста статті 294 ЦПК України).

ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Суд акцентує увагу, що рішення суду за заявою заставодавця про встановлення факту припинення застави, коли «відсутня» особа - заставодержателя, яка має відповідати за позовом (у даному випадку припинення юридичної особи внаслідок ліквідації без правонаступників), є підставою для скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про заставу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.255 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у цивільній справі №191/4118/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кульбашний Ігор Олексійович, до ОСОБА_2 ; третя особа: Перша синельниківська державна нотаріальна контора про зняття заборони на нерухоме майно, закрити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи для відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С. А. Форощук