Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4599/25
Провадження №2/552/2162/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 Київський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання Хрипунова Т.В.,

учасники справи та їх представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Яресько Наталія Володимирівна,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Васильєва Любов Миколаївна,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання як непрацездатної матері відповідача.

У позовній заві зазначила, що вона з 2003 року є непрацездатною, має безліч хронічних захворювань, в 2019 році перенесла інфаркт, має стенокардію напруги ІІ ФК, кардіосклероз, стеноз 1-ї третини ПМШГ ЛКА-40%, стент ПМШГ, гіпертонічну хворобу ІІІ ступінь, переддіабет, а також безліч супроводжуючих захворювань, що зазначено в медичних висновках. З кожним роком стан здоров`я позивача значно погіршується. Враховуючи наявність вказаних захворювань, змушена лікуватись купуючи необхідні для цього ліки. Майже щоквартально перебуває на стаціонарному лікуванні, проходить медичні обстеження, які потребують значних фінансових витрат, а розміру пенсії не вистачає на ліки, продукти та борги за комунальні послуги, які стягнуті за рішенням суду.

Позивач має двох дорослих дітей, доньку ОСОБА_3 , 1974 року народження, яка допомагає їй фінансово, фізично та морально, та другу доньку відповідача по справі ОСОБА_2 , 1975 року народження, яка не допомагає, не відвідує в лікарні, не купує ліки та продукти харчування, не спілкується і не цікавиться життям позивача. Чоловік позивача помер, після його смерті нею опікується її старша донька ОСОБА_4 .

Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідачки довічно.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

Відповідач ОСОБА_2 01.07.2025 року на адресу суду надала відзив, у якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що в неї є потреба в матеріальній допомозі. Позивач є пенсіонером за віком та отримує щомісячно пенсію. Окрім того вона має нерухоме майно, землі сільськогосподарського призначення, які здає в оренду СТОВ «Говтва» та щорічно отримує орендну плату. Позивач надала до суду виписки з лікарень за 2020, 2022, 2024 роки,однак не надала підтвердження понесених нею витрат на лікування. В позові не зазначено в якому розмірі надає матеріальну допомогу друга донька ОСОБА_3 .

Відповідач зазначила, що має на утриманні двох дітей 2012 та 2006 року народження. Її матеріальне становище є скрутним.

Тому відповідач просила врахувати вказані обставини при визначенні розміру аліментів, якщо суд дійде висновку про задоволення позову.

Інші заяви по суті справи або клопотання учасники справи суду не подавали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник Васильєва Л.М. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили. При цьому посилались на обставини, викладені у відзиві на позов. В задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 .

Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 Серії НОМЕР_1 , що видано повторно 06 серпня 2020 року, та свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 , що видано 26 лютого 2020 року, яким підтверджується зміна нею прізвища на ОСОБА_8 (а.с.4, 5)

Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла пенсійного віку, тому є непрацездатною.

ОСОБА_1 має статус пенсіонера та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 17.10.2003 виданого Київським РУ ПФ в Полтавській області (а.с.20)

Також встановлено, що позивач має ряд захворювань, що підтверджується копіями медичних документів.

Долученими до справи виписками з медичної карти стаціонарного хворого підтверджується факт періодичної госпіталізації ОСОБА_1 , зокрема:

з 15 по 23 січня 2020 року, з 29 вересня по 01 жовтня 2020 року

з 09 по 16 листопада 2022 року, з 15 по 21 лютого 2022 року,

з 16 по 22 квітня 2024 року, з 15 по 21 серпня 2024 року, з 13 по 20 грудня 2024 року, (а.с. 8-15).

Зазначені виписки з медичної карти стаціонарного хворого містять призначення лікаря щодо медикаментозного лікування, щодо дієти, проведення медичних досліджень, що потребує додаткових витрат позивача на лікування.

Отже, встановлено, що позивач у зв`язку з пенсійним віком та наявністю захворювань, відсутністю інших доходів, крім пенсії та орендної плати, потребує матеріальної допомоги.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів заявлений позивачем, з наступних підстав.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує майновий стан сторін.

Згідно довідки про доходи №8499 4387 3144 3421, розмір пенсії ОСОБА_1 , починаючи з березня 2025 року, становить 4520,19 грн (а.с. 44).

Згідно відомостей, наданих Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Говтва» за вих. №847 від 30 липня 2025 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Аршиця» (правонаступник - СТОВ «Говтва»), як орендарем, та гр. ОСОБА_1 , як орендодавцем, укладено договір оренди землі від 08.04.2009 року, зареєстрований 28.04.2012 року.

У 2023 році ОСОБА_1 отримала:

орендну плату за 2023 рік в сумі 26 038,24 гри з податками (20 960,78 грн за вирахуванням податків), з яких 16 768,63 грн за вирахуванням податків - отримано власником, а 4 192,16 грн - стягнуто в рахунок сплати боргу, згідно Постанови про звернення стягнення від 27.09.2023 року;

компенсацію за обробіток городів в сумі 993,79 гри з податками (800 грн за вирахуванням податків), з яких 640 грн за вирахуванням податків - отримано власником, а 160 грн - стягнуто в рахунок сплати боргу, згідно Постанови про звернення стягнення від 27.09.2023 року.

У 2024 році ОСОБА_1 отримала:

орендну плату за 2024 рік в сумі 27 229,54 грн з податками (21 919,77 грн за вирахуванням податків), з яких 18 067,94 грн за вирахуванням податків - отримано власником, а 3 851,84 грн - стягнуто в рахунок сплати боргу, згідно Постанови про звернення стягнення від 27.09.2023 року;

компенсацію за обробіток городів в сумі 1 242,23 грн з податками (1000 грн за вирахуванням податків), з яких 800 грн за вирахуванням податків - отримано власником, а 200 грн - стягнуто в рахунок сплати боргу згідно з Постановою про звернення стягнення від 27.09.2023 року (а.с. 61).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, ОСОБА_2 отримує доходи за надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду ФГ «Бакулей». За період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2025 року сума виплаченого доходу становить 22994,91 грн (а.с.76).

З декларації ОСОБА_9 також вбачається, що у 2023 році ОСОБА_2 одержала дохід від надання майна в оренду в сумі 3388 грн та дохід від продажу вживаних речей в сумі 60000 грн (а.с.66-71).

Відомості про одержання відповідачем інших доходів до матеріалів справи сторонами не додано.

Також відповідачем надано до суду відомості щодо перебування на її утриманні малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Її повнолітній син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається на другому курсі вищого учбового закладу стаціонарно, не працює, тому також потребує матеріальної допомоги.

При цьому відповідач суду пояснювала в судовому засіданні, що навпаки, син інколи допомагає їй матеріально зі своєї стипендії.

Позивач обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків і оплату боргів за комунальні послуги, стягнуті за рішенням суду. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її дочка. На сьогоднішній день її дочка ОСОБА_2 , не допомагає їй матеріально, не забезпечує її всім необхідним для нормального проживання.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися вкрай негативні відносини, у зв`язку з чим вони майже не спілкуються. У зв`язку з цим позивач не зверталась до відповідача з проханням про надання допомоги та не повідомляла про її скрутне становище.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2025 року № 4059-ІХ установлено розмір мінімальних соціальних стандартів у 2025 році зокрема осіб, які втратили працездатність - 2361 гривень.

На момент розгляду цієї справи позивача отримує пенсією у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, та отримує дохід від передачу в оренду земельної ділянки. Окрім того зі слів позивачки відомо, що вона отримує допомогу від другої доньки ОСОБА_3 .

З урахуванням похилого віку позивача та того, що вона має ряд захворювань, потребує лікування та періодично перебуває на стаціонарному лікуванні, суд встановив, що вона потребує надання матеріальної допомоги.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачка не надала доказів на підтвердження розміру її витрат на лікування, харчування, оплату комунальних послуг, тощо.

Крім того, суд враховує майнове становище сторін, наявність у їх власності нерухомого майна.

Встановлено, що у власності відповідача ОСОБА_2 перебуває 1/6 частина квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Власником інших 5/6 частин даної квартири є позивач ОСОБА_1 .

При цьому суд критично оцінює послання позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_11 щодо неможливості користування позивачем ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

З приводу користування даною квартирою у позивача та відповідача виник та триває тривалий час спір, який неодноразово перебував на розгляді в суді.

Так, рішенням Київського районного суду м.Полтави у справі №552/341/24 від 09 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 червня 2025 року, визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 згідно варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 11 від 11 квітня 2024 року. Виділено у користування ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 кімнату «6» площею 9,1 м2, лоджію площею 3,6 м2, а всього 12,7 м2. Виділено у користування ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 вбудовану шафу «2» площею 0,4 м2, вбудовану шафу «5» площею 0,5 м2, кімнату «9» площею 12,6 м2, лоджію площею 5,9 м2. У спільному користуванні співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишено коридор «1» площею 9,2 м2, кухню «3» площею 9,0 м2, кімнату «4» площею 17 м2, ванну кімнату «7» площею 2,5 м2, вбиральню «8» площею 1 ,0 м2 (а.с. 48, 49-52).

Будь-які докази того, що ОСОБА_1 не може користуватися зазначеною квартирою, до матеріалів справи сторонами не додавались.

Більш того, саме відповідач ОСОБА_12 повідомляла про чинення їй перешкод у користуванні квартирою, створення нестерпних умов проживання.

Так, листом Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області на адресу відповідача від 10.01.2025 року за вих. №188/115/102/01/4-25 повідомлено, що її звернення від 16.12.2024 зі скаргою на гр. ОСОБА_13 , який має доступ до кімнат квартири АДРЕСА_3 , на постійній основі вмикає аудіо запис церковного характеру, конфліктує з іншими мешканцями будинку, зареєстровано за №20957 від 16.12.2024.

Під час перевірки повідомлення ОСОБА_13 пояснив, що дійсно вмикає святу літургію за проханням власниці квартири гр. ОСОБА_1 , але виключно у встановлений законом час. Будь-які протиправні дії зі своєї сторони заперечує.

З гр. ОСОБА_13 було проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість вчинення протиправних дій в суспільстві та побуті, а також роз`яснено про відповідальність за вчинення правопорушень (а.с. 36).

З огляду на наведене, а також враховуючи наявність у відповідача інших осіб, що перебувають на утриманні (ст. 180 СК України), суд вважає необхідним та достатнім стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

При цьому стягнення аліментів необхідно розпочати з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня звернення позивача з позовом до суду, оскільки на відміну від стягнення аліментів на утримання дітей чинним Сімейним кодексом України не передбачено можливості стягнення аліментів з дня звернення позивача з позовом до суду.

Тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Тому в частині стягнення аліментів за один місяць рішення необхідно допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом до суду позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не сплатила.

Тому у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позовом ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) відповідача довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повне судове рішення виготовлено 29.09.2025.

Головуючий О.А.Самсонова