Провадження №2/760/5523/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омельяненко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київський авіаційний інститут» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у листопаді 2024 року звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 29.10.2020 він перебував у трудових відносинах з Національним авіаційним університетом. Повідомленням від 30.08.2024 вих. №01.01/120-717 позивача, під розпис, було повідомлено про те, що згідно наказу №442/од від 29.08.2024 «Про ліквідацію структурного підрозділу», відбудеться 01.11.2024 скорочення штатної одиниці начальника відділу. Крім того, адміністрація Національного авіаційного університету на підставі наказу №442/од від 29.08.2024 «Про ліквідацію структурного підрозділу» у відповідності до ст. 49-2 КЗпП України попередила його про скорочення посади начальника відділу, яку обіймав. Також був повідомлений про припинення з ним трудового договору 31.10.2024 відповідно до п.1 ст.40 КзпП України. Згідно наказу від 22.10.2024 №1130/к був звільнений із займаної посади 31.10.2024.

Вважає, що припинення з ним трудового договору відбулось з неправильним застосуванням приписів КЗпП та з порушенням його прав. А саме: відповідно до наказу Національного авіаційного університету від 03.07.2024 №351/од, на виконання наказу ректора від 03.07.2024 №350/од «Про затвердження структури університету», було введено значну кількість структурних підрозділів та посад, однак йому не було запропоновано жодної із введених вакансій, який має відповідну кваліфікацію, про що свідчить повідомлення про припинення трудового договору.

З посиланням на ст. 235 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

07.11.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Усатовій І.А.

Ухалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2024 відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін по справі.

Ухалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2025 залучено Державне некомерційне підприємство «Державний університет «Київський авіаційний інститут» до участі в якості правонаступника відповідача в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали про відкриття провадження відповідачу було надіслано в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив не надав, своїм правом не скористався.

Ухалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2025 у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, з 29.10.2020 позивач перебував у трудових відносинах з Національним авіаційним університетом. Відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України № 1249 від 13 жовтня 2023 року було реорганізовано шляхом поділу Національного авіаційного університету на Державне некомерційне підприємство «Державний університет «Київський авіаційний інститут» () та Українську державну льотну академію (). З розпорядження Кабінету Міністрів України № 921-р від 13 жовтня 2023 року вбачається, що Державне некомерційне підприємство «Державний університет «Київський авіаційний інститут» є правонаступником майна, прав та обов`язків Національного авіаційного університету.

Наказом голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету, в.о. ректора Ксенії Семенової вих. №442/0д від 29.08.2024, було затверджено список про ліквідацію структурних підрозділів з 01.11.2024:

1)відділ управління та адміністрування;

2)відділ санітарно - епідоломічного контролю;

3)відділ студентського складу.

Також даним наказом, начальнику планово - фінансового відділу ОСОБА_2 доручено внести відповідні зміни до штатного розпису університету.

Крім того, даним наказом начальнику відділу кадрів доручено відповідно до ст. 49-2 КЗпП України персонально передати про наступне вивільнення працівників підрозділів, зазначених в пункті 1 цього наказу, не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням запропонувати працівникам іншу роботу в університеті. У разі відмови зазначених у п.3.1 цього наказу працівників від переведення на іншу роботу або неможливість такого переведення з підстав передбачених чиним законодавством України про праю провести, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України розірвання з ними трудового договору з виплатою вихідної допомоги, відповідно до ст.44 КЗпП України. Бухгалтерії університету відповідно до ст.47 КЗпП України, провести з вивільненими працівниками повний розрахунок відповідно до чинного законодавства та надати їм письмове повідомлення про нарахованні та виплачені їм суми при звільнені.

Повідомленням за вих. №01.01/120-717 від 30.08.2024, у зв`язку зі скороченням штату працівників та скороченням посади начальника відділу на підставі наказу №442/0д від 29.08.2024 та відповідно до ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 , під розпис, було попереджено про наступне вивільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України із 01.11.2024.

Згідно витягу з наказу Національного авіаційного університету №1130/к від 22.10.2024, було звільнено ОСОБА_1 із посади начальника відділу управління та адміністрування, 31.10.2024, у зв`язку з ліквідацією підрозділу, п.1 ч.1 ст40 КЗпП України. Доручено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи 2024 рік - 24 к/дні та виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КзпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми убачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Як убачається із матеріалів справи на підставі наказу голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету, в.о.ректора Ксенії Семенової №442/0д від 29.08.2024, відбулась ліквідація Відділу управління та адміністрування, а також скорочення штатної одиниці начальника відділу, яку обіймав позивач.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги посилається, зокрема на те, що звільнення його в порядку п. 1 ст. 40 КзпП України є незаконним, оскільки, йому не було запропоновано переведення за його згодою на іншу вакансію, не враховано його переважне право на залишення на роботі, тощо, що підтверджується повідомленням про припинення трудового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15).

Судом встановлено, що позивач був повідомлений про наступне вивільнення в зв`язку зі скороченням посади.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що відповідно до наказу НАУ від 03.07.2024 № 351/од на виконання наказу ректора від 03.07.2024 № 350/од «Про затвердження структури університету» було введено значну кількість структурних підрозділів та посад, проте останньому, який має відповідну кваліфікацію, не було запропоновано іншої вакансії.

На що суд зазначає наступне.

Як убачається, наказ № 442/од про його звільнення було видано 29.08.2024, позивач же посилається на наказ від 03.07.2024 № 350/од «Про затвердження структури університету», жодним чином не пояснюючи, яким чином він стосується його звільнення у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу, яке відбулося згодом, після видачі наказу №350/од від 03.07.2024 «Про затвердження структури університету».

Крім того, позивачем не надані докази, які б підвердили існування будь - яких, не запропонованих йому, посад на 30.09.2024, не надано доказів на підтвердження переважного права на залишення на роботі.

Твердження повністю спростовуються наявними у справі доказами, оскільки позивача завчасно (за два місяці) було попереджено про вивільнення .

Відповідно до ч.ч.1,3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Суд вважає, що відповідачем було дотримано вимоги чинного законодавства відносно вивільнення позивача, та доводи позивача в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На переконання суду, належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог стороною позивача суду надано не було.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про те, що процедуру звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено у відповідності до діючого закону та порушень його трудових прав судом не встановлено, а тому підстав для задоволення позову в частині визнання звільнення незаконним та поновлення позивача на роботі суд не вбачає, а тому в задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити.

Ураховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині поновлення на роботі, а тому відсутні законні підстави для задоволенні похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 77-81, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 40, 41, 43 КзпП України, ст.ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Державного некомерційного підприємства «Державний університет «Київський авіаційний інститут» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або уразі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова