Номер провадження: 22-з/813/360/25
Справа № 947/9257/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

судді: Лозко Ю.П., Коновалова В.А.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення

у цивільній справі за апеляційною скаргою Шелест Марини Борисівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2025 року,

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий газ та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про визнання боргу безпідставним, списання заборгованості та приведення даних лічильника у відповідності до фактичного споживання,

встановив:

В провадженні Одеського апеляційного суду знаходилась апеляційна скарга Шелест Марини Борисівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2025 року, у справі за вищевказаним позовом.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 липня 2025 року апеляційну скаргу Шелест Марини Борисівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» - задоволено частково.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2025 року скасовано в частині закриття провадження за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про визнання боргу безпідставним, списання заборгованості та приведення даних лічильника у відповідності до фактичного споживання з підстав визначених п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині.

В подальшому на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява представника позивача Шелест Марини Борисівни про роз`яснення судового рішення.

Вказує, що скасовуючи рішення суду першої інстанції Одеський апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі в зв`язку з відмовою позивача за зустрічним позовом та, відповідно, про необґрунтованість стягнення з ТОВ «ГК «Нафтогаз України» витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч. З ст. 142 ЦПК України.

Натомість, резолютивна частина рішення суду апеляційної інстанції не містить висновків суду щодо скасування ухвали суду першої інстанції в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_2 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 (десять тисяч п`ятсот) гривень.

За таких обставин, з метою недопущення необґрунтованого накладення арештів на рахунки ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та незаконного стягнення судових витрат, позивач за первісним позовом вважає за необхідне звернутися до суду з заявою про роз`яснення судового рішення.

Учасники справи належним чином повідомленні про час та дату судового засідання, проте участь в режимі відеоконференція взяв представник позивача за зустрічним позовом та надав свої пояснення, заяв про відкладення не надходило, що не перешкоджає розгляду вказаного питання.

Заслухавши суддю-доповідача та представника позивача за зустрічним позовом, який заперечував проти задоволення заяви про роз`яснення судового рішення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що заяву слід задовольнити та роз`яснити постанову Одеського апеляційного суду від 01 липня 2025 року, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-2, 4 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

В пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» викладено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Суд може відмовити у роз`ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю, або у випадку, коли судове рішення не підлягає роз`ясненню.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Згідно системного тлумачення положень чинного законодавства, рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Отже, за змістом ст. 271 ЦПК України та з урахуванням наведених роз`яснень, які містяться в зазначеній постанові Пленуму Верховного Суду України, роз`яснення рішення - це більш повний, ясний, зрозумілий виклад тих пунктів рішення, які підлягають виконанню та розуміння яких викликає труднощі.

Зрозумілість рішення полягає в тому, що резолютивна частина рішення не припускає кілька варіантів тлумачення. Таким чином, роз`ясненню підлягає резолютивна частина рішення суду, якщо вона є незрозумілою і допускає варіанти її тлумачення.

Звертаючись до суду із заявою про роз`яснення судового рішення відповідач за зустрічним позовом зазначив, що скасовуючи рішення суду першої інстанції Одеський апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі в зв`язку з відмовою позивача за зустрічним позовом та, відповідно, про необґрунтованість стягнення з ТОВ «ГК «Нафтогаз України» витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч. З ст. 142 ЦПК України.

Натомість, резолютивна частина рішення суду апеляційної інстанції не містить висновків суду щодо скасування ухвали суду першої інстанції в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_2 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 гривень.

За таких обставин, з метою недопущення необґрунтованого накладення арештів на рахунки ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та незаконного стягнення судових витрат, позивач за первісним позовом вважає за необхідне звернутися до суду з заявою про роз`яснення судового рішення.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що суд закрив провадження, вказавши, що позивач за зустрічним позовом добровільно відмовилася від свого позову, надавши суду відповідну заяву, з наслідками відмови від позову згідно ст.256 ЦПК України остання ознайомлена, тому судові необхідно прийняти відмову ОСОБА_2 від її позову, а провадження по цивільній справі необхідно закрити та на підставі цього було стягнуто судові витрати.

Проте, як було встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 01.07.2025 відповідно до мотивів скасування ухвали та направлення для продовження розгляду в матеріалах справи відсутня заява позивача за зустрічним позовом про відмову від позову на підставі статті 255 ЦПК України, яка ознайомлена з наслідками відмови від позову згідно ст.256 ЦПК України.

Апеляційний суд зазначив, що відповідно до матеріалів справи позивачка за зустріним позовом, 15.01.2025 направила на адресу Київського районного суду м. Одеси заяву відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви України у зв`язку із фактичним виконанням вимог ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Вказані обставини свідчать про порушення судом першої інстанції процесуальних норм у зв`язку з тим, що ним було закрито провадження на підставі заяви позивача про залишення позову без розгляду, чи порушено принцип диспозитивність.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 заявив клопотання про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, яка передбачає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Проте судом першої інстанції розглянуто вказане клопотання з посиланням на те, що відмова позивача від позову зумовлена його фактичним задоволенням відповідачем, шляхом усунення порушення прав позивача, а відтак, відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем у розмірі 10500 гривень.

Отже, з огляду на відсутність відмови позивача за зустрічним позовом від позовних вимог, та враховуючи той факт, що ОСОБА_2 була подана саме заява про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для застосування п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, задоволення відповідачем за зустрічним позовом позовних вимог ОСОБА_2 , та виніс оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі в зв`язку з відмовою позивача за зустрічним позовом через задоволення позовних вимог відповідачем за зустрічним позовом, чим грубо порушив норми чинного процесуального законодавства.

Також, частина 3 ст. 142 ЦПК України передбачає право позивача на відшкодування судових витрат саме за умови відмови позивача від позову внаслідок задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову.

За таких обставин, з урахуванням відсутності в матеріалах справи належним чином оформленою саме заяви ОСОБА_2 про відмову від зустрічних позовних вимог, застосування судом першої інстанції вказаної правової норми та стягненні витрат на правову допомогу з ТОВ «ГК «Нафтогаз України» є грубим порушенням норм ЦПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити постанову Одеського апеляційного суду від 01 липня 2025 року, що суд першої інстанції при продовженні розгляду справи повинен надати належну оцінку вказаним клопотанням та у разі прийняття остаточного рішення по справі здійснити розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 258-261, 271 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року задовольнити.

Роз`яснити постанову Одеського апеляційного суду від 01 липня 2025 року в редакції цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова