Провадження № 2/752/7652/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 жовтня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та страховим відшкодуванням у розмірі 65 988,59 грн, 5 000,00 грн витрат на проведення оцінки вартості завданого збитку, а також судові витрати по справі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15.02.2025 рокуо 18:10 год у м. Києві на вул. Кільцева дорога, поблизу будівлі № 1, на автомобільній стоянці біля гіпермаркету «Епіцентр», трапилася дорожньо-транспортна пригода за його участі під час керування автомобілем Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_3 , який, керуючи автомобілем Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_2 , не надав переваги в русі його транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, допустивши зіткнення, внаслідок чого належний йому транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2025 року в справі № 752/4427/25 винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача.

ОСОБА_1 зауважує, що на момент цієї дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована ПАТ НАСК «Оранта» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ-5839457 від 01.10.2024 року, яким після його звернення та врегулювання спору в досудовому порядку здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 51 836,66 грн.

Проте, відповідно до Звітупро оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 31/04-25 від 14.04.2025 року, вартість відновлювального ремонту належного йому пошкодженого автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , без врахування фізичного зносу вузлів і деталей становить 127 621,03 грн, а розмір витрат на проведення відновлювального ремонтуцього транспортного засобу з урахуванням зносу, зменшеного на суму податку на додану вартість, становить 64 132,44 грн.

Отже, з відповідача, як винуватця у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню різниця між повним розміром шкоди та страховою виплатою, що становить 65 988,59 грн = 127 621,03 грн (вартість відновлювального ремонту) - 61 632,44 грн (страхове відшкодування, що підлягає виплаті за вирахуванням суми франшизи в розмірі 2 500,00 грн).

В зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 17.06.2025 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

07.08.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому ОСОБА_4 просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів оплати відновлювального ремонту в розмірі 127 621,03 грн, а також відсутній акт виконаних робіт; згідно з наданим позивачем висновком розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 64 132,44 грн, тобто саме ця сума підлягає компенсації ОСОБА_1 .

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачу належить автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 15.02.2025 року о 18:10, керуючи транспортним засобом Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Києві на вул. Кільцева дорога, 1, на території парковки магазину «Епіцентр», наближаючись до перехрестя позначеного дорожньою розміткою 1.13, не зупинився та не надав переваги в русі транспортному засобі Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого відбулось зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 16.3 ПДР, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2025 року в справі № 752/4427/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована ПАТ НАСК «Оранта» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ-5839457.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування»від 07.03.1996 року № 85/96-ВР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, тут і далі - чинного на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Сторонами визнається та не заперечується, що позивачу виплачене ПАТ НАСК «Оранта» страхове відшкодування в розмірі 51 836,66 грн.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування, а отже, страхова компанія виконала домовленість щодо визначення розміру і способу виплати страхового відшкодування передбаченому п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.

Отже, позивач скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування, а ПАТ НАСК «Оранта» забезпечило реалізацію права власника пошкодженого автомобіля на отримання страхового відшкодування.

При цьому, доказів того, що безпосередньо страховиком ПАТ НАСК «Оранта» визначено оцінку завданої позивачу шкоди внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди в розмірі більшому, ніж виплачена йому сума страхового відшкодування, та в якому саме, судутакож не надано, оскільки не подано розрахунок страховика, на підставі якого було здійснено страхову виплату, а за змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Разом із цим, позивачем самостійно здійснено замовлення оцінки вартості (розміру) майнової шкоди, завданої йому як власнику автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 31/04-25 від 14.04.2025 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , без врахування фізичного зносу вузлів і деталей становить 127 621,03 грн, а розмір витрат на проведення відновлювального ремонту цього транспортного засобу з урахуванням зносу і зменшеного на суму податку на додану вартість становить 64 132,44 грн.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновок про правильне застосування вищевказаних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV викладено в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року в справі № 301/1075/15-ц.

Зокрема, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що страхова компанія у передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Позивач не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди. На підставі зазначеного, суд поклав в основу рішення звіт про вартість матеріального збитку, замовником якого була страхова компанія.

Отже, з огляду на положення ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, правові висновки Верховного Суду, а також встановлені судом обставини щодо досягнення згоди (угоди) із страховиком в частині розміру здійснення страхового відшкодування про що в позовній заяві також зазначав і сам позивач, а також відсутність підтверджень звернення ОСОБА_1 до ПАТ НАСК «Оранта» із вимогами про проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна, в позивача не було правових підстав для самостійного залучення оцінювача ФОП ОСОБА_5 з метою визначення матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження 15.02.2025 року належного йому автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, Звіт № 31/04-25 про оцінку вартості матеріального збитку від 14.04.2025 року не може бути прийнятий судом до уваги.

В зв`язку із цим, правових підстав для відшкодування витрат позивача на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 5 000,00 грн також немає, адже, як зазначено вище, вказаний документ не підлягає врахуванню судом як доказ.

Крім того, суд зазначає, що представник позивача звертався до ПАТ НАСК «Оранта» із досудовою вимогою вих. № 01-03/2025-02 від 28.04.2025 року та адвокатським запитом вих. № 01-03/2025-02 від 26.05.2025 року щодо здійснення доплати страхового відшкодування з огляду на Звіт № 31/04-25 про оцінку вартості матеріального збитку від 14.04.2025 року, однак за наслідками розгляду вказаного звіту страховик листом від 30.05.2025 року № 09-02-17 повідомив адвоката Носова Р.В. про те, що не вбачає підстав для доплати страхового відшкодування у заявленому розмірі.

Позивач не скористався своїм правом та не заявив під час розгляду справив суді клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а отже не довів, що розмір страхового відшкодування визначений та виплачений страховою компанією неправильно, в зв`язку з чим винна особа ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити на його користь різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та страховим відшкодуванням.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, стороною позивача не доведено, що у відповідача виникло зобов`язання про відшкодування збитків у більшому розмірі, ніж сума виплаченого ПАТ НАСК «Оранта» страхового відшкодування в розмірі 51 836,66 грн.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний їх зв`язок в сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко