ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1257/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/215/25 Категорія: 304090000 Пічкур С. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісова Т.Л.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»;

відповідач ОСОБА_1 ;

представник відповідача адвокат Закаблуков Андрій Сергійович

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Закаблуков Андрій Сергійович

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Закаблукова Андрія Сергійовича на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Коллект Центр» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15.04.2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг № 647 «Стандартний».

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту 3000,00 грн, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3000,00 грн. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Вей фюр пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фюр пей» договору про організацію переказів грошових коштів.

Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем перераховано грошові кошти.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 647 від 15.04.2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 647 від 15.04.2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Станом на день подачі позову до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, становить 54015,90 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 51015,90 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 22952,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3000,00 грн.; заборгованість за відсотками 19952,40 грн.

В зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 22952,40 грн.; 2422,40 грн. понесені витрати на сплату судового збору; 9000,00 грн. понесені витрати на правову допомогу.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на корись ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 647 від 15.04.2021 року у розмірі 22952,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на корись ТОВ «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Закаблуков А.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Коллект Центр» у стягненні 19592,40 грн. процентів за користування кредитними коштами та 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення є незаконне, не обґрунтоване, ухвалене без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

15.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами договору сторони погодили строк кредитування 16 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

З ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню узгоджена заборгованість за кредитним договором у розмірі 3360,00 грн., з яких 3000,00 грн. сума боргу за тілом кредиту та 360,00 грн. проценти (враховуючи часткову оплату відповідачем у сумі 600,00 грн.) за користування кредитом в межах строку кредитування (16 днів з моменту отримання кредиту).

Таким чином, нараховані та стягненні відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 19592,40 грн. є безпідставними.

Стягнуті судом першої інстанції витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. є неспівмірними із складністю даної справи, не відповідають критерію розумності, справедливості та виконаній адвокатом роботи. Справа є типовою та незначної складності.

ТОВ «Коллект Центр» подало до суду відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Лисянського районного суду Черкаської області залишити без змін.

Вважає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, а дана справа в цілому розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Коллект Центр».

Період з 15.04.2021 року по 15.04.2022 рік є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не повністю відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з договором про надання фінансових послуг №647 від 15.04.2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надала ОСОБА_1 кредит в розмірі 3000 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі що нараховані за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. Відповідно до п.1.9 Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік.

Згідно з договором факторингу №1-12 від 01.12.2021 року право вимоги за кредитним договором №647 від 15.04.2021 року перейшло від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт капітал».

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року право вимоги за кредитним договором №647 від 15.04.2021 року перейшло від ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ «Колект центр».

Згідно з наданим позивачем розрахунків заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість по кредитному договору: за період з 15.04.2021 року по 30.11.2021 року 22952,40 грн. Станом на дату початку розрахунку (01.12.2021 року) 22952,40 грн., станом на дату розрахунку (10.01.2023 року) 54015,90 грн.

В наданому позивачем суду розрахунку період нарахування заборгованості розпочинається з 01.12.2021 року та закінчується 10.01.2023 року

В позовній заяві позивач зазначає, що заборгованість відповідача складає 54015,90 грн., проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив суд стягнути заборгованість в розмірі 22952,40 грн., з яких 3000 грн. - тіло кредиту, 19952,40 грн. проценти.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості позивача, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту в розмірі 22952, 40 грн.

В повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного договору про надання фінансових послуг між відповідачем та ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за договором про надання фінансових послуг № 647 від 15.04.2021 року, а тому з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3000,00 грн.

Що стосується розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договором про надання фінансових послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За умовами договору про надання фінансових послуг № 394 від 01.05.2021 року сторони встановили строк кредитування 16 днів, тобто до 30.04.2021 року, включаючи дату отримання та повернення позики.

Крім того, при підписанні відповідачем інформації щодо порядку (процедури) щодо укладення електронного договору, додатку № 1 до кредитного договору, графіку платежів, та паспорту споживчого кредиту було погоджено між Товариством та відповідачем строк кредитування 16 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 960,00 грн за період з 15.04.2021 року по 30.04.2021 року, виходячи з розрахунку: 3000 грн (тіло кредиту) х 2% (базова відсоткова ставка) х 16 день (строк позики).

Також з розрахунку вбачається, що відповідач частково погасив заборгованість по кредитному договору на суму 600,00 грн.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Відтак, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору факторингу не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості.

Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернув кредитні кошти в повному обсязі, отримані ним на підставі договору про надання фінансових послуг № 647 від 15.04.2025 року, колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість (з врахуванням часткового погашення в сумі 600,00 грн.) у розмірі 3360,00 грн., що складається з 3000,00 грн. тіло кредиту та 360 грн. нараховані відсотки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пролонгація строку кредиту є недоведеною, виходячи з наступного.

Відповідно до договору про надання фінансових послуг № 647 від 15.04.2021 року в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованні за фактичний строк користування кредитом (п.п. 1.4.2 п.1 Договору).

П. 2.1.1.6. передбачено, що у разі продовження сторонами строку надання кредиту та строку дії договору, за згодою позичальника змінити процентну ставку за користування кредитом на період продовження.

Також, Товариство має право здійснити автоматичне подовження строку дії кредитного договору на наступний термін за умови сплати позичальником (або за умови договірного списання) нарахованих за договором відсотків без оформлення /підписання будь-яких додаткових угод, звернень тощо (п.п. 2.1.1.11 п. 2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору від 15.04.2021 року матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом здійснення платежу на користь позивача та погодження останнім пропозиції позичальника про це.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, позичальник у період з дати укладення договору від 15.04.2021 року по 30.04.2021 року, не здійснив оплату суми нарахованих процентів.

Відтак, посилання на умови договору щодо автопролонгації строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставним.

Частиною восьмою статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідач визнав позовні вимоги щодо тіла кредиту та процентів у межах строку кредитування, проте заперечив щодо продовження строку дії кредитного договору.

Виходячи з викладеного, встановивши погодження між сторонами умов (пункту 2.1.1.6) про продовження строку користування кредитом за згодою позичальника, яку має право погодити позикодавець; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 2.1.1.11 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника; враховуючи положення статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», - колегія суддів дійшла висновку про недоведеність факту продовження строку кредитування понад 16 днів, який було визначено у пункті 1.3 договору про надання фінансових послуг № 647 від 15.04.2021 року.

У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13.

Колегія суддів зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, до скасування та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач при подачі позовної заяви просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 року у справі №2040/6747/18.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «Коллект Центр» понесені у даній справі в суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором № 647 від 15.04.2021 року із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, то згідно вимог ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір (3422,40 грн.) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (14,64%) у розмірі 354,64 грн. Судовий збір сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги (2906,88 грн.) стягується з позивача на користь відповідача пропорційно розміру задоволених апеляційних вимог (85,36%) 2481,31 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, у порядку встановленому ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 2126,67 грн. судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Закаблукова Андрія Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 647 від 15.04.2021 року у розмірі 3360,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2126,67 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді