Дата документу 02.10.2025 Справа № 335/2384/25
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/2384/25 Головуючий у 1 інстанції Шалагінова А.В.
Пр. № 22-ц/807/1609/25 Суддя-доповідач Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої Кочеткової І.В.

суддів Кухаря С.В.,

Полякова О.З.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, третя особа Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Євсюков Федір Борисовича на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2025 року

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Євсюкова Ф.Б. звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 23.11.2024 інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Щеніним Б.О. було складено протокол серії АА № 339564 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за змістом якого 23.11.2024 о 14:29 год. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою в громадському місці у бік поліцейського, чим порушив порядок і спокій громадян. Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та матеріали були направлені на розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (справа № 331/7288/24). Водночас, до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне затримання, про що вказаним інспектором складено протокол серії АА № 048729 від 23.11.2024. ОСОБА_1 був затриманий у період часу з 14:45 год. до 15:44 год. 23.11.2024.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за вказаним протоколом в судовому засіданні продемонстровано відеозапис події та встановлено, що працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху України був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який на вимогу поліцейського надав посвідчення водія, створюючи при цьому конфліктну ситуацію. В ході конфлікту ОСОБА_1 не застосовував нецензурну лайку в бік поліцейського. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не була доведена. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2025 провадження у вказаній справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. Також не було доведено порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що стало приводом для його зупинки.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2025 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3532371 від 23.11.2024 за ч. 2 ст. 122 КУпАП , провадження у справі закрито.

Незаконне адміністративне затримання, ініціювання відносно позивача адміністративного провадження завдало йому душевних страждань, пов`язаних з приниженням його честі та гідності. Публічне затримання викликало у нього сором та негативне ставлення з боку оточення. Переживання через невизначеність ситуації, можливі негативні наслідки, тривога за власне здоров`я та безпеку під час перебування у відділенні поліції створили для позивача психологічний дискомфорт та стрес. Відчуття несправедливості не полишає його і дотепер. Позивач був змушений витрачати час на пошуки адвоката та спілкування з ним, відчувати хвилювання за результати розгляду справи в суді.

Посилаючись на вищезазначені обставини, положення ст. 56 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), практику Верховного Суду, просив стягнути з Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу розміром 10 000 грн.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, третя особа - Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Євсюков Ф.Б., зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що внаслідок незаконного складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення він зазнав моральних страждань, відчув несправедливість до своєї особи, появилося почуття незахищеність, через незаконне обвинувачення у вчиненні правопорушення у нього погіршився сон, тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення районного суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

У відповіді на відзив адвокат Євсюков Ф.Б. наполягає на своїх доводах, викладених як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. По справі не встановлено невідповідності дій працівників патрульної поліції вимогам закону, ознак свавілля, а отже відсутні підстави для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що 23.11.2024 щодо ОСОБА_1 поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Щеніним Б.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 339564 за ст. 173 КУпАП, за змістом якого ОСОБА_1 23.11.2024 о 14:29 у м. Запоріжжі по вул. Червоній, біля буд. 1, виражався нецензурною лайкою в громадському місці, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, у бік поліцейського.

Крім того, 23.11.2024 щодо ОСОБА_1 вказаним поліцейським складено протокол про адміністративне затримання за ст. 261 КУпАП серії АА № 048729, за змістом якого у зв`язку зі вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, для припинення правопорушення, встановлення особи, складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 затримано 23.11.2024 о 14:50 та доставлено у службове приміщення Олександрівського ВП № 2 ЗРУП.

У подальшому матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП щодо ОСОБА_1 супровідним листом УПП в Запорізькій області від 29.11.2024 № 31449/41/32/2024 направлені на розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2025 у справі № 331/7288/24, провадження № 3/331/154/2025, провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Вказаний правовий висновок наведений у пункті 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22.

Доказом неправомірності дій працівників поліції, на думку позивача, є факт закриття справи про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.

Проте, закриття справи про адміністративне правопорушення, скасування протоколу про адміністративне правопорушення не є достатньою підставою для покладення на Державу обов`язку із відшкодування моральної шкоди.

По справі не встановлено порушення поліцейськими конкретних приписів чинного законодавства при адміністративному затриманні позивача та складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається зі змісту постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2025 у справі № 331/7288/24, підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача за ст. 173 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення стало відсутність доказів правопорушення. Зокрема, суд у вказаній постанові зазначив, що з продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису події встановлено, що працівниками патрульної поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху України. ОСОБА_1 на вимогу поліцейського не надав посвідчення водія, створюючи при цьому конфліктну ситуацію. В ході конфлікту ОСОБА_1 , хоч і не стримав власних емоцій, що проявилось у підвищенні голосу та неповажливому ставленні, однак не застосовував при цьому нецензурну лайку у бік поліцейського.

Водночас, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: … 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

За вимогами ч. 1 ст. 44 цього Закону поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Згідно з ч. 3 ст. 45 вказаного Закону кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: … б) під час затримання особи.

Відповідно до статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проводиться в порядку, встановленому законом.

Проаналізувавши вищезазначені вимоги законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до повноважень поліцейських віднесено право вимагати в особи посвідчення водія, якщо наявні підстави вважати, що особа вчинила правопорушення. Також до повноважень поліцейських віднесено проведення адміністративного затримання із застосуванням кайданок, зокрема, з метою припинення правопорушення, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим.

У випадку, визначеному ст. 173 КУпАП, складання протоколу є обов`язковим. Окрім того, як встановлено вищезазначеною постановою суду, під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення знайшли підтвердження факти ненадання водієм (позивачем у справі) посвідчення водія на право керування транспортними засобами, створення ним конфліктної ситуації, тобто наявність поведінки, яку поліцейські розцінили як вчинення правопорушення.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 у справі № 638/3490/18, які були враховані районним судом, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У п.п. 57, 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22 висновується, що оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом. Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення. Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником ДТП, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду.

За змістом висновків, наведених у п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Водночас, ознак очевидної протиправності дій поліцейських при затриманні позивача та складання протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення, у межах судового розгляду цієї справи встановлено не було.

Крім того, не було встановлено у судовому засіданні й ознак свавільності у діях поліцейських, адже у даному випадку у поліцейських були підстави, передбачені вищезазначеними положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 260 КУпАП, для здійснення адміністративного затримання позивача, застосування кайданок, складання протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи, які з огляду на поведінку позивача (відмова у наданні посвідчення водія, створення конфліктної ситуації, яка поліцейськими була оцінена як вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП) були виправданими та пропорційними обставинам вказаної справи. Відтак, втручання у права і свободи позивача відбулося згідно із законом, переслідувало легітимну мету і було пропорційним до цієї мети, було необхідним у демократичному суспільстві.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано виснував про відсутність елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких згідно зі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України які є необхідним для покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на державу, а саме: протиправності характеру дій поліцейських та, відповідно, причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи і їм дана належна правова оцінка.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Євсюков Федір Борисовича , залишити без задоволення.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді С.В. Кухар

О.З.Поляков