РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 556/823/23

Провадження № 22-ц/4815/935/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Савонік Любов`ю Онуфріївною на додаткове рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 березня 2025 року (ухвалене у складі судді Іванків О.В.) у справі за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Кругліцької В.М. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Володимирецька селищна рада Вараського району Рівненської області про поділ спільного сумісного майна, усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Володимирецька селищна рада Вараського району Рівненської області про поділ спільного сумісного майна, усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя Ващишиних житловий будинок, загальною площею 124,1 кв.м, житлова площа 69,6 кв.м, а саме: житловий будинок А-1, мансарда Мд-1 - 71,7 кв.м, тераса а - 24,2 кв.м, гараж-літня кухня Б - 74,1 кв.м, веранда б - 4,9 кв.м, навіс 61 - 22,0 кв.м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, за адресою: АДРЕСА_1 .

-автомобіль марки Volkswagen Caddy 2006 року випуску;

-духову шафу,

-варочну панель,

-витяжку,

-посудомийну машину,

-пральну машину,

-бойлер,

-раковину з тумбою у ванну кімнату,

-батут дитячий,

-дитячу шведську стінку,

-скутер Honda DIO АЕ-62.

У порядку поділу спільної сумісної власності визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 124,1 кв.м, житлова площа 69,6 кв.м, а саме: житловий будинок А-1, мансарда Мд-1 - 71,7 кв.м, тераса а - 24,2 кв.м, гараж-літня кухня Б - 74,1 кв.м, веранда б - 4,9 кв.м, навіс 61 - 22,0 кв.м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, за адресою: АДРЕСА_1 .

- духову шафу, варочну панель, витяжку, посудомийну машину, пральну машину, бойлера, раковину з тумбою у ванну кімнату, батут дитячий, дитячу шведську стінку, скутер Honda DIO АЕ-62.

- в порядку ст. 120 Земельного кодексу України на частини земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:005:0263.

У порядку поділу спільної сумісної власності визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 124,1 кв.м, житлова площа 69,6 кв.м, а саме: житловий будинок А-1, мансарда Мд-1 - 71,7 кв.м, тераса а - 24,2 кв.м, гараж-літня кухня Б - 74,1 кв.м, веранда б - 4,9 кв.м, навіс 61 - 22,0 кв.м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, за адресою: АДРЕСА_1 .

- в порядку ст. 120 Земельного кодексу України на частини земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:005:0263.

У порядку поділу спільної сумісної власності стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину ринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Caddy 2006 року випуску в сумі 140598 (сто сорок тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн.

Скасовано рішення адміністратора відділу ЦНАП Володимирецької селищної ради від 19.12.2022 про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 без її згоди.

Зобов`язано адміністратора відділу ЦНАП Володимирецької селищної ради зареєструвати за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні власністю та вселенні ОСОБА_1 до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), судовий збір у розмірі 3230 (три тисячі двісті тридцять) гривень 80 коп.

12 липня 2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Кругліцькою В.М. подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення правничої допомоги в розмірі 6000 гривень.

Заява обґрунтована тим, що позивачкою, під час розгляду справи судом, понесено судові витрати на правову допомогу, у розмірі 6000 грн, які підлягають до стягнення з відповідача.

Додатковим рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Кругліцькою В.М. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Володимирецька селищна рада Вараського району Рівненської області про поділ спільного сумісного майна, усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення вмотивовано тим, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Не погоджуючись із додатковим рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Савонік Л.О, оскаржив його у апеляційному порядку.

Апеляційна скарга обґрунтовував тим, що оскільки позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим, то позивачка втрачає право на компенсацію судових витрат.

Просив суд скасувати додаткове рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 березня 2025 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу заявником надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 11 жовтня 2022 року (а.с. 93, 94); акт прийняття-передачі наданих послуг від 11 липня 2024 року, у якому наведено детальний перелік наданих адвокатом юридичних послу та їх вартість (а.с. 96), копія квитанції про оплату вартості адвокатських послуг у сумі 6000 грн (а.с. 97).

Тобто, представником позивача надано всі необхідні документи, які передбачені ч. 3 ст.137, ст. 141 ЦПК та в термін відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване додаткове рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Савонік Любов`ю Онуфріївною залишити без задоволення, а додаткове рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 березня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.