Провадження №2/748/815/25
Єдиний унікальний № 748/1584/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2025 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Кухти В.О.,

секретаря Крошки І.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років,

В С Т А Н О В И В :

15.05.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить:

1) стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , на користь позивача, ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання в суд позовної заяви і до повноліття дитини;

2) стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , на користь позивача, ОСОБА_1 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання в суд даної позовної заяви і до досягнення малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що від шлюбу із відповідачем, ОСОБА_2 , у сторін народилася дитина, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач свого обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини не виконує та матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду для примусового стягнення аліментів. Позивач зазначає, що сама не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує лише державну допомогу, яка є недостатньою для належного утримання та гармонійного розвитку дитини, передбаченого ст. 180 СК України. З огляду на те, що відповідач має можливість сплачувати щомісячне утримання, позивач просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі частини з усіх видів заробітку (але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), а також аліменти на власне утримання у розмірі 1/6 частини його доходу до досягнення дитиною трирічного віку.

Ухвалою судді від 19.05.2025 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

11.06.2025 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому останній підтверджує факт укладення шлюбу з позивачем та народження у них дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач визнає частково позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дитину, проте просить суд врахувати наступні обставини: він вже має обов`язок зі сплати аліментів на неповнолітню доньку від попереднього шлюбу, платежі за якими здійснює добросовісно та вчасно; тимчасово не працевлаштований, стабільного доходу наразі не має, активно шукає роботу; додатково перебуває на утриманні непрацездатний батько-інвалід, що створює матеріальні витрати. Відповідач також зазначає, що шлюб з позивачем тривав нетривалий час, а саме з 23.08.2023 р. по 20.04.2025 р., а позивачка перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, не надавала аргументів щодо втрати працездатності чи неможливості самостійного матеріального забезпечення, і до звернення до суду не зверталася до відповідача з пропозицією добровільно отримувати допомогу на утримання дитини. Враховуючи зазначене, відповідач заперечує проти позовної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивача та просить суд залишити її без задоволення, а розмір аліментів на дитину визначити з урахуванням його матеріального становища та обов`язків перед іншими дітьми.

Позивач відповідь на відзив суду не надала.

Ухвалою судді від 07.10.2025 р. закрито провадження в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та себе, оскільки аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже присуджені судовим наказом Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19.06.2025 р. справа № 748/2035/25 (провадження № 2-н/748/223/25), який набрав законної сили і не був скасований, то потреба в повторному розгляді цих самих вимог у порядку позовного провадження відсутня.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , де в графі «батько» зазначений ОСОБА_2 , а в графі «мати» зазначена ОСОБА_1 (а.с.2).

Згідно із рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.07.2025 р. справа № 748/1727/25 (провадження № 2/748/885/25), встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.45,46).

Відповідно до відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 145 від 15.05.2025 р. наданою Іванівською сільською радою Чернігівського району, Чернігівської області, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: 1) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 09.07.2015 р. по теперішній час, 2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.05.2024 р. по теперішній час, 3) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 18.11.1995 р. по теперішній час (а.с.4). Власником будинку за вищевказаною адресою є ОСОБА_4 .

Відповідно до судового наказу від 19.06.2025 р. виданого Чернігівським районним судом Чернігівської області справа № 748/2035/25 (провадження № 2-н/748/223/25), встановлено, що з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 18.06.2025 р. та до досягнення дитиною повноліття (а.с.43).

Ухвалою судді від 30.06.2025 р. відповідачу відмовлено у скасуванні вищезазначеного судового наказу справа № 748/2035/25 (провадження № 2-н/748/223/25), оскільки у ОСОБА_2 відсутнє право на звернення до суду із такою заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів. Крім того, дана ухвала апеляційному оскарженню не підлягала і набрала законної сили з моменту її підписання суддею.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , де в графі «батько» зазначений ОСОБА_2 , а в графі «мати» зазначена ОСОБА_6 (а.с.40).

Відповідно до рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 08.11.2022 р. справа № 737/314/22 (провадження № 2/737/161/22), встановлено, що шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 залишено дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.34,34 зорот).

Згідно із судовим наказом від 15.02.2023 р. виданим Куликівським районним судом Чернігівської області справа № 737/66/23 (провадження № 2-н/737/23/23), встановлено, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2022 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 35 зворот, 36).

Стягнення аліментів із відповідача на користь ОСОБА_6 на утримання їх спільної дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , підтверджується виконавчим провадженням № АСВП: 71106135 від 21.02.2023 р., стан ВП: відкрито. Дата пошуку виконавчих проваджень в АСВП зазначена як 10.06.2025 р. (а.с.25).

Відповідно до довідок про доходи ОК-5, ОК-7 ОСОБА_2 сформованих 09.06.2025 р., встановлено, що відповідач протягом 2016 р. отримав дохід у загальному розмірі 64 852,31 грн, за 2017 р. 70 108,37 грн, за 2019 р. 58 246,77 грн, за 2020 186 383,45 грн, за 2021 р. 4 212,08 грн, за 2023 р. 28 718,24 грн (а.с.21-24).

Батько позивача є пенсіонером (а.с.31 зворот) та інвалідом ІІІ групи (а.с.32).

У наданому відзиві відповідачем не надано доказів того, що його батько перебуває на його утриманні. Тим не менш, місце реєстрації відповідача та його батька відрізняються.

Відтак, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/007622953 від 09.06.2025 р (а.с.26).

Із наданого відповідачем паспорту його батька, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , серія НОМЕР_3 , вбачається, що місце проживання його батька зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.30 зворот).

У матеріалах відзиву відсутні належні докази понесених додаткових витрат на інвалідизацію батька відповідача, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на які відповідач посилається у своєму відзиві.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизначення або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участі у справі.

Згідно із ч. 2 ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частиною ч. 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 та ст. ст. 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд бере до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, проте вважає їх такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває батько, який є пенсіонером та має третю групу інвалідності, у зв`язку з чим він несе додаткові матеріальні витрати. Однак у матеріалах відзиву відсутні документи, які б підтверджували факт перебування батька саме на утриманні відповідача та розмір понесених витрат. Навпаки, з наданих доказів убачається, що відповідач і його батько зареєстровані за різними адресами, що свідчить про необґрунтованість таких тверджень.

Протилежно до тверджень відповідача про відсутність стабільного доходу та непрацевлаштованість, наявні дані про його попередні доходи за окремі звітні роки свідчать, що він мав фінансову спроможність і отримував заробіток. Це підтверджує можливість відповідача у майбутньому працевлаштуватися та надавати аліменти на утримання матері та дитини, незважаючи на тимчасову відсутність стабільного доходу на момент розгляду справи.

Крім того, посилання відповідача на відсутність у нього стабільного доходу не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки ч. 2, ч. 4, ч. 6 ст. 84 СК України прямо передбачають право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка, батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, незалежно від її матеріального становища та незалежно від того, чи має чоловік постійний дохід. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину та її матір навіть за відсутності офіційного працевлаштування, оскільки закон передбачає його обов`язок надавати матеріальну допомогу. При цьому суд не виключає можливості отримання відповідачем неофіційного (недекларованого) доходу, що підтверджується наявністю у нього працездатного віку, професійних навичок, фактом попереднього офіційного працевлаштування та здатністю забезпечувати власні потреби, а отже, свідчить про його потенційну матеріальну спроможність надавати допомогу позивачу.

Разом з тим, доводи відповідача про наявність у нього обов`язку сплачувати аліменти на дитину від попереднього шлюбу суд враховує, однак наявність іншого аліментного обов`язку сама по собі не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки законодавство передбачає можливість існування кількох зобов`язань одночасно. Визначення розміру аліментів у частці від доходу відповідача дозволяє збалансувати його обов`язки перед усіма дітьми та матір`ю дитини.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, суд зазначає, що ухвалою від 07.10.2025 р. провадження у цій частині було закрито, оскільки на користь позивача вже видано судовий наказ від 19.06.2025 р. у справі № 748/2035/25, який набрав законної сили. Таким чином, питання про розмір аліментів на утримання дитини вже вирішене у встановленому законом порядку і не може бути предметом повторного розгляду. Відповідно, посилання відповідача у відзиві на необхідність зменшення розміру аліментів на дитину не підлягає врахуванню судом у даній справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьох років є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а заперечення відповідача безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.

Суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів на своє утримання у розмірі 1/6 від усіх видів доходу відповідача є законним та обґрунтованим.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

На підставі п. 3 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Разом з тим, вимога про стягнення аліментів за своєю правовою природою є майновою, оскільки спрямована на одержання грошових коштів, тому до неї застосовуються правила сплати судового збору, передбачені для позовів майнового характеру.

Згідно із пп. 2 п. 1 ст. 2 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 р.», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 р. встановлено у розмірі 3 028,00 грн. Таким чином, мінімальний розмір судового збору становить 1 211,20 грн (3 028,00 грн ? 0,4).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 211,20 грн на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 77, 80-84, 89, 141, 263-265, 268, 353-355, 430 ЦПК України, ст. ст. 79, 80, 84, 91, 192 СК України, ст. ст. 15 ЦК України, ЗУ «Про судовий збір», ЗУ «Про Державний бюджет України», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 15 травня 2025 року і до досягнення сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , трьох років, тобто до 2027 року.

В порядку ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судових витрат.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.О. Кухта