Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3674/24 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 82 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 274/3674/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості за договором депозиту та пені,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В. у місті Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року адвокат Гуменюк О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь позивачки 64 764, 49 грн заборгованості за договором депозиту, 585 777,00 грн пені, а також понесені позивачем судові витрати, у тому числі на правову допомогу.

Позов мотивувався тим, що ОСОБА_1 є клієнтом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі Банк, АТ «Державний ощадний банк України», відповідач).

09 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено договір № на строковий вклад (депозит) «Мій депозит Пенсійний» 6 міс (капіталіз %), строком до 09 лютого 2023 року, за умовами якого вона внесла кошти у розмірі 59 946,74 грн під 16% річних, після закінчення строку цього договору Банк мав повернути цей депозит з відсотками, що разом становить 64 764,48 грн. Однак на неодноразові її звернення Банк кошти не повернув.

У зв`язку із чим вона звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою, про що внесені відомості до ЄРДР.

Крім того, як зазначено у позові, згідно вимог положень 549 ЦК України та вимог частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», враховуючи неналежне виконання Банком зобов`язань щодо надання фінансових послуг споживачу ОСОБА_1 , із відповідача підлягає стягненню на користь позивачки нарахована пеня за період з 09 лютого 2023 року по 26 квітня 2024 року у розмірі 858 777 грн ( 64 764,48 х 0,03 х 442 дні).

Також позивачкою понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн, які повинні бути стягнуті на її користь із відповідача.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із Банку на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором № на строковий вклад (депозит) «Мій депозит Пенсійний» 6 міс (капіталіз %) від 09 серпня 2022 року у розмірі 64 742,48 грн, з яких: 59 946,74 грн депозит (вклад), 4 795,74 грн проценти, нараховані на депозит (вклад), а також пеню в розмірі 63 735,38 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 391, 14 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 1 284,78 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Банку адвокат Солдатенко А.М. подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позову. Також просив вирішити питання про розподіл судових витрат в суді першої та апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на підтвердження укладання договору представником Позивачки до позовної заяви додана копія договору № 7 від 09 серпня 2022 року, а самі докази внесення ОСОБА_1 коштів за даним договором не надані.

Відповідно до довідки Філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» від 14.05.2024 депозитний договір № 7 від 09.08.2022 з ОСОБА_1 не укладався, вказаний в ньому вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 за даним договором не відкривався, кошти за таким договором до Банку не вносились.

Відсутність прийняття Банком коштів у сумі 59 946,74 грн від ОСОБА_1 підтверджується вказаною вище довідкою.

Також місцевим судом було досліджено висновок службового розслідування АТ «Ощадбанк» від 14 березня 2023 року, який підтверджує, що депозитного договору № від 09 серпня 2022 року між Банком та Позивачкою не існує і не існувало, а кошти за таким депозитом в касу Банку не вносилися.

Таким чином, за відсутності будь-яких підтверджень внесення коштів, договір банківського вкладу № 7 від 09.08.2022 на суму 59 946,74 грн між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 є неукладеним, таким що ніколи не існував та за яким у сторін не виникли права та обов`язки.

За таких обставин відсутні обов`язки Банку як повернути кошти, які ним отримані не були, так і нараховувати на такі кошти відсотки за неукладеним договором та сплачувати пеню за несвоєчасне повернення.

Вказує, що у кримінальному провадженні відносно працівника АТ «Ощадбанк», де ОСОБА_1 є потерпілою, повинно бути підтверджено чи спростовано факт отримання та привласнення коштів обвинуваченою - колишнім працівником АТ «Ощадбанк» ОСОБА_2 , в тому числі коштів за спірним договором з ОСОБА_1 , та їх суму. Але вирок по даній справі ще відсутній.

Також вважає, що місцевий суд належним чином не обґрунтував своє рішення про часткове задоволення вимоги про стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу, оскільки до матеріалів справи не долучено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, що призвело до безпідставного стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві представник позивачки - адвокат Гуменюк О.В. апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, а рішення першої інстанції залишити без змін.

Участь в судовому засіданні приймали представники сторін в режимі відео-конференції.

Представник Банку підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають її доводам.

Представник позивачки скаргу не визнав, вважає її безпідставною, просив відмовити у задоволенні поданої скарги, а рішення суду першої інстанції, яке є законним і обгрунтованим, залишити без змін.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обгрунтованості щодо укладення Договору депозиту і внесення ОСОБА_1 коштів на його виконання, наявність підстав для стягнення 16 % процентів річних та стягнення пені, яка нараховується, виходячи із розміру процентів на суму депозиту (вкладу), відповідно до вимог положень частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, мотивуючи таким.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено та досліджено матеріалами справи, що між Банком в особі керуючої ТВБВ №1005/048 Пшезмірської Л.О., яка діяла на підставі Положення про зазначений відокремлений підрозділ Банку та довіреності від 01 лютого 2018 року, та ОСОБА_1 (Вкладник) підписано договір № на строковий вклад (депозит) "Мій депозит Пенсійний" 6міс (капіталіз %) від 09 серпня 2022 року, що підтверджується копіями вказаного договору, долучених до позовної заяви (а.с.7 - 9).

За умовами наведеного договору, Вкладник перераховує, а Банк здійснює зарахування на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 (Рахунок) грошову суму 59 946,74 грн (Депозит) з видачею Вкладнику виписки за Рахунком на підтвердження внесення Депозиту. При цьому Банк зобов`язується повернути Депозит та виплачувати Вкладникові проценти за ним на умовах та в порядку, встановлених договором. Строк Депозиту становить 6 календарних місяців з дати укладення договору. Повернення Банком суми Депозиту здійснюється в банківський день, наступний за днем спливу Строку Депозиту. Процента ставка за Депозитом встановлюється в розмірі 16% річних і нараховується на фактичний залишок коштів на Рахунку. Виплата процентів за користування Депозитом здійснюється в кінці терміну 09.02.2023р. Нараховані проценти до Депозиту не приєднуються та Депозит не збільшують.

У той же час, як убачається із копії довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 14 травня 2024 року (без номера) на ім`я ОСОБА_1 вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 за договором № на строковий вклад (депозит) "Мій депозит Пенсійний" 6 міс (капіталіз %) від 09 серпня 2022 року не відкривався, банківські операції, які б підтверджували внесення коштів на вкладний (депозитний) рахунок згідно договору № на строковий вклад (депозит) "Мій депозит Пенсійний" 6 міс (капіталіз %) від 09 серпня 2022 року відсутні (а.с.27).

У матеріалах справи також наявна електронна копія Висновку службового розслідування щодо перевірки інформації стосовно привласнення керуючою ТВБВ №1005/048 філії Житомирське обласного управління Банку ОСОБА_2 коштів клієнтів банку щодо факту ОСОБА_1 від 14 березня 2023 року ( а.с. 51 в конверті CD-R).

Згідно вказаного Висновку службового розслідування договору на ім`я ОСОБА_1 №, які завірені печаткою ТВБВ №1005/048 і містять підписи ОСОБА_2 , в автоматизованій банківській системі "BARS MMFO": автоматизоване робоче місце "Робота з клієнтом" такого договору та депозиту не існує і не існувало, кошти в касу не вносилися (четверта сторінка висновку).

Разом з тим, у цьому Висновку наведено наступне, дослівно:

"Метою даного розслідування є перевірка інформації, отриманої від клієнтів банку, стосовно привласнення керуючою ТВБВ №10005/048 філії Житомирське облуправління АТ "Ощадбанк" ОСОБА_2 коштів клієнтів банку, а також наслідків, спричинених вказаним фактом. Комісією встановлено.

27 грудня 2022 року у ході спілкування з клієнтами філії Житомирське облуправління АТ "Ощадбанк" начальник відділу банківської безпеки ОСОБА_3 отримав усну інформацію, що керуюча ТВБВ №10005/048 ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) незаконно користується коштами клієнтів банку.

У цей же день по даному факту від ОСОБА_2 відібрано попереднє письмове пояснення (документ додається) і одночасно отримано від неї усне зобов`язання надати до 04.01.2023р. більш детальне письмове пояснення по описаній нею ситуації. Станом на дату оформлення даного висновку додаткового детального пояснення від ОСОБА_3 не отримано.

З пояснення ОСОБА_2 від 27.12.2022р. став відомий попередній перелік осіб клієнтів ТВБВ №10005/048, перед якими в неї є фінансові зобов`язання.

У ході розслідування встановлено повні дані клієнтів, вказаних ОСОБА_2 в поясненні та їх контактні номери телефонів, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 .

Кожному з вказаних клієнтів було зателефоновано головним фахівцем відділу банківської безпеки ОСОБА_8 і запропоновано відвідати відділення банку для з`ясування ситуації.

ОСОБА_1 09.01.2023р. відвідала Банк і надала працівнику банку договір №7, складений між нею та Банком, на строковий вклад (депозит) "Мій депозит пенсійний" 6 міс (капіталіз %) від 09.08.2022р. на суму 59946,74грн. Копія додається.

Крім того, під час проведення розслідування:

09 лютого 2023 року до банку звернулась клієнтка ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) з питанням повернення коштів та відсотків по договору №7, укладеному між нею та Банком, на строковий вклад (депозит) "Мій депозит Пенсійний" 6 міс (капіталіз %) від 09 серпня 2022 року на суму 59946,74 грн, термін якого сплив 09 лютого 2023 року (копія договору і заяви від 09.02.2023р. додаються).

Таким чином, станом на 06 березня 2023 року комісією зафіксовано наявність у фізичних осіб документів, які (на їх думку) підтверджують те, що вони є вкладниками Банку на суму 1975234,15 грн, 31650,58 доларів США, 30432,23 євро:

- ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на суму 59946,74грн.(є заява від клієнта).

На основі вищевикладеного пропонуємо:

1.Службове розслідування вважати закінченим.

2.У зв`язку з отриманням у ході проведення службового розслідування документально підтверджених фактів, які вказують на неправомірні дії керуючої ТВБВ №10005/048 філії Житомирське облуправління AT "Ощадбанк" Пшезмірської Л.О., а саме порушення:

- Правил відкриття, ведення та закриття вкладних (депозитних) рахунків фізичних осіб з одночасним відкриттям поточних рахунків з використанням електронних платіжних засобів в установах AT "Ощадбанк", затверджених постановою правління AT "Ощадбанк" від 17.01.2014р. №17 (зі змінами та доповненнями) (підпункти 1.5, 1.6, 1.13, 1.14, 1.20, 6.1.4, 6.2, 6.4, 7.2.1, 7.2.2, 7.2.3, 16.1, 16.2, 21.1, 23.3, 23.4, 23.7, 23.20, 24.3, 24.5) в частині оформлення фіктивних депозитних договорів та документів про поповнення депозитів, довіреності на розпорядження депозитом і привласнення коштів клієнтів Банку, що призвело до нанесення репутаційної шкоди Банку та майнової шкоди клієнтам Банку…тобто вчинення дій, які дають підстави для втрати довір`я звільнити ОСОБА_2 з роботи за втратою довір`я (КЗпП ст.41. п.2)".

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (надалі Закону) визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (стаття 55 Закону).

Згідно з частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом статей 626,628,629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Частинами другою-третьою та шостою статті 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно з вимогами частини 2 статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, відповідно до договору.

Частиною першою статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі №6-352цс16.

Відповідно до частини 3 статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2ст.1068 ЦК України).

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, зареєстрованого у Мінюсті29 грудня 2003 року за №1256/8577, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, чинної на час виникнення спірних правовідносин, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п.п.2.9 п.2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174,зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту Інструкція №174) банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до п.п.1.1 п.1 розділу IV Інструкції №174до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Підпункт 1.2 п.1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Згідно п.п.1.3 п.1 розділу IV Інструкції №174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених вище норм матеріального права та нормативно-правових актів свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції №174).

Відповідно до п.п.1.6 п.1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку.

Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц та від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц зроблено висновок про те, що банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу), та неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відносини між клієнтом та банком з приводу банківського вкладу варто розглядати через призму договірних.

У справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (№ 2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати, і якщо він використовує її на власну користь, банк повинен повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом Українивід 17липня 1997року №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави («Неждет Сахін і Періхан Шахін проти Туреччини» (Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey), № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року).

Отже, з огляду на те, що позивачка ОСОБА_1 , як пояснив її представник у судовому засіданні, вже протягом тривалого часу була клієнтом Банку і здійснювала неодноразово дипозитні вклади, правомірно сподівалася і була впевнена на належне оформлення вказаного депозитного договору з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі.

Особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами вже після передачі їх на депозит, отже, вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача.

Позивачі не можуть бути відповідальними за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ними виконані умови укладених угод.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, де Верховний Суд виснував, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі №662/397/15.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, доводи апеляційної скарги АТ «Ощадбанк» щодо недоведеності факту укладання між сторонами договору банківського вкладу № 7 від 09 серпня 2022 року на суму 59 946,74 грн з підстав відсутності та не підтвердження факту внесення позивачем грошових коштів до банку є неприйнятними.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частини 1 статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( частина 3 статті 549 ЦК України).

А згідно положень частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У розумінні положень статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вкладник за договором депозиту фактично є споживачем фінансових послуг, а установа Банку їх виконавцем.

А відтак, за неналежне виконання зобов`язань щодо надання таких фінансових послуг, Банк несе відповідальність перед вкладником.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наявні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивачки депозитного вкладу, процентів, нарахованих згідно умов договору та пені за неналежне виконання фінансових зобов`язань.

При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що нарахування пені повинно здійснюватися виходячи із розміру процентів на суму вкладу, що є фактичною платою Банку за використання коштів вкладника (статті 1058, 1061 ЦК України).

Здійснений місцевим судом в ухваленому рішенні розрахунок пені, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача у розмірі 63 735, 38 грн, є вірним і не спростований стороною апелянта по справі.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно змісту пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, принципу пропорційності задоволених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визначення розміру витрат, понесених на правничу допомогу у сумі 1391, 14 грн, з чим і погоджується колегія суддів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. 258, 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 03 жовтня 2025 року.