Провадження 2/127/2744/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 06.05.2025 року і мотивований тим, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був батьком позивачки ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності від 09.08.2012 року, ОСОБА_4 на праві власності належало 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини І площею 3, 5 кв.м., частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., частина сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б».

Позивачка прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись до Першої вінницької державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Проте, своє право на спадщину після смерті батька позивачка доводила в судовому порядку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2021 року було витребувано від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 1/2 частку від 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., частина сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., втому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б».

Однак, при формулюванні позовних вимог в частині переліку приміщень, що підлягали віндикації, позивачем випадково було пропущено приміщення частина сходової клітини І площею 3,5 кв.м., розмір якої становить 1/5 (1/2 від 4/10).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2023 року № 127/14301/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/30 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/30 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».В решті позову відмовлено.

Однак, при формулюванні позовних вимог в частині переліку приміщень, що підлягали віндикації, позивачем випадково було пропущено приміщення частина сходової клітини І площею 3, 5 кв.м., в розмірі 8/30 (1/30+1/30+1/5) та частина сходової клітини площею 3, 6 кв.м. в розмірі 1/15 (1/30+1/30).

Право власності на витребуване майна зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Проте, внаслідок допущених позивачкою технічних помилок не витребувано і не зареєстровано за нею право власності, набуте в порядку спадкування на наступні об`єкти: 8/30 частин сходової клітини І площею 3,5 кв.м та 1/15 частину сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., які входять до складу приміщень в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 і відповідно до свідоцтва про право власності від 09.08.2012 року належали ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ЦК України позивач ОСОБА_1 просила витребувати на її користь від ОСОБА_2 4/30 частин сходової клітини І площею 3,5 кв.м та 1/30 частину сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., які входять до складу приміщень в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини І площею 3,5 кв.м., частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., частини сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б»; витребувати на її користь від ОСОБА_3 4/30 частин сходової клітини І площею 3,5 кв.м та 1/30 частину сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., які входять до складу приміщень в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини І площею 3,5 кв.м., частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., частини сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».

16.05.2025 року відкрите загальне провадження у даній справі.

16.07.2025 року закінчене підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Арустамян А.Е. позов, відповідь на відзив підтримала. Суду пояснила, що що при формулюванні позовних вимог у справах № 127/5919/21, № 127/14301/22, в результаті розгляду яких було витребуване майно у відповідачів на користь ОСОБА_1 , сталась технічна помилка в частині переліку приміщень, які підлягали віндикації. Просила врахувати, що всі обставини вже встановлені судовими рішеннями, які набрали чинності. Вважає, що строк позовної давності слід обраховувати з 20.11.2019 року, коли були порушені права позивача внаслідок незаконного відчуження ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 її частики у праві власності, набутої в порядку спадкування. Проте, строк позовної давності був зупинений в період карантину (з 12.03.2020 року) і в період дії воєнного стану (з 24.02.2022 року). Також просила врахувати, що відповідно до ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається в зв`язку з неодноразовим зверненням позивача із позовами щодо захисту права власності і витребування на її користь частини майна. Просила вимоги ОСОБА_1 задоволити.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Драчук Т.М. позов не визнала. Відзив на позов підтримала. Просила застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_1 , який слід обраховувати з дати ухвалення рішення у справі № 127/23711/18 05.12.2018 року, яким були встановлені обставини щодо ознайомлення із свідоцтвом про право власності від 09.08.2012 року № 1924. Також просила врахувати, що позивач неодноразово зверталась до суду із позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння, у попередніх справах змінювала предмети позову, їй достеменно було відомо про склад частки майна відповідно до свідоцтва і перешкод в тому, щоб вірно визначитись із позовними вимогами, у неї не було. Заперечила щодо стягнення судових витрат з відповідачів, оскільки даний спір виник через помилки самого позивача.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З метою вирішення позовних вимог ОСОБА_1 в судовому засіданні були оглянуті справи Вінницького міського суду Вінницької області № 127/5919/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння і № 127/14301/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2023 року у справі № 127/14301/22 на підставі наданих доказів були встановлені наступні обставини (а.с. 29-35).

25.12.2006 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. 14.11.2006 року за реєстровим №5494, та ОСОБА_4 був укладений договір дарування. Зі змісту договору вбачається, що ОСОБА_5 в особі представника передала безоплатно у власність (подарувала), а ОСОБА_4 прийняв у дар 1/3 частку будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . У власність обдаровуваного перейшло в будинку «А» на 1-ому поверсі: коридори 1-1, 1-б, туалет 1-2, ванна 1-3, кухня 1-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, коридори 2-1, 2-5, туалет 2-2, ванна 2-3, кухня 2-4, кімнати 2-б, 2-7, 2-8, в підвальному приміщенні: тамбур ХVI, гараж Х, котельня ХІ, кладові ХІІ, ХІІІ, ХІV, ХV. Житлова площа вказаної частини будинку складає 107,8 кв.м., загальна 236,9 кв.м. Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П.

29.02.2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. За цим договором сторони, які є співвласниками цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , провели міну належних кожному з них господарських будівель, що відноситься до зазначеного будинку. Так, у власність ОСОБА_6 перейшло 11/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме в підвалі П/А: гараж Х, котельня ХІ, комори ХІІ, ХУ, ХІУ, в тамбурі «аІ»: тамбур ХУІ, а у власність ОСОБА_4 перейшла 1/20 частка цього ж будинку, а саме: сарай Б, навіс «б», сарай В, сарай Д.

09.08.2012 року взамін вказаних договорів ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на 4/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . До складу 4/10 часток увійшли: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини І площею 3,5 м2, частина сходової клітини ХVII площею 3,6 м2, частина сходової клітини ХVІІІ площею 3,6 м2, котельня VІІІ, - загальною площею 171,0 м2, в тому числі житловою 107,8 м2, тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б». Право власності було зареєстроване в реєстрі 20.09.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 453/2016 до майна померлого ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44435246.

Спадщину за законом прийняли донька ОСОБА_4 - ОСОБА_1 і мати ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

06.07.2021 року нотаріусам Першої Вінницької державної нотаріальної контори Сушицькою А.О. прийнято постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/10 частки будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , оскільки нотаріусом було встановлено, що правовстановлюючі документи на вказаний будинок скасовані, а право власності зареєстроване за іншими особами (а.с. 14 зворот 15).

Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі № 127/23711/18 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_7 , про визнання довіреності та договору дарування недійсними - задоволено. Визнано недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. від 14 листопада 2006 року, зареєстровану в реєстрі за № 5494 з моменту її посвідчення. Визнано договір дарування від 25.12.2006 року, укладений між ОСОБА_6 , яка діяла в інтересах ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 недійсним з моменту укладення. Визнано договір міни від 29.02.2008 р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 недійсним з моменту укладення (а.с. 25-28).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14.02.2019 року у справі № 127/23711/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Виключено з резолютивної частини рішення Вінницького міського суду від 05 грудня 2018 року абзац другий. Скасовано рішення Вінницького міського суду від 05 грудня 2018 року в частині визнання недійсним договору міни від 29.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 1116 і в цій частині постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 127/23711/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в частині визнання недійсною довіреності та договору дарування скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7 про визнання довіреності та договору дарування недійсними.

Таким чином, Верховний Суд відновив чинність договору дарування від 25.12.2006 року та договору міни від 29.02.2008 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала справа №127/14497/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності. Рішенням суду від 21.06.2019 року було визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 09.08.2012 року, видане виконкомом Вінницької міської ради на ім`я ОСОБА_4 на 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на 4/10 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: в житловому будинку літ. «А»: коридори 1- І, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частину сходової клітини І площею 3,5 кв.м., частину сходової клітини XVII площею 3.6 кв.м., частину сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельню VIII, загальною площею 171,0 кв.м., в т.ч. житловою - 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ «а», вбиральні 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В» «Д», навіс літ- «б», в підвальному приміщенні: тамбур XVI, гараж X, котельню XI, кладові XII, XIII, XIV, XV (а.с. 36-39).

Після реєстрації права власності на 4/10 частки ОСОБА_5 подарувала її в рівних частках (по 2/10) за договором дарування № 809 від 20.11.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (а.с. 50 т. 1).

Приватним нотаріусом Копаничук Я.Ю. заведена спадкова справа № 11/2020 до майна померлої ОСОБА_5 (а.с. 159-186 т.1). Спадщину за законом прийняли позивач ОСОБА_1 (за правом представлення батька сина померлої ОСОБА_4 ), донька ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26.05.2021 року у справі №127/14497/19 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності, визнано нечинним і скасоване. Провадження у справі за позовом ОСОБА_5 , правонаступниками якої є ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності закрито.

Крім того, судом встановлено, що під час розгляду справи судами відбувся перехід права власності на будинок АДРЕСА_1 . На підставі договору дарування від 17.03.2021 року № 122, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. право власності на 51/100 частку будинку зареєстроване за ОСОБА_3 . На підставі договору дарування від 16.03.2021 року № 119, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. право власності на 49/100 часток будинку зареєстроване за ОСОБА_2 . Дані обставини встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2021 року та підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 314566773 від 08.11.2022 року № 273815051 від 08.09.2021 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2021 року № 127/5919/21 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Витребувано від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 1/2 частку від 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., частина сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б» (а.с. 21-24).

При розгляді справи № 127/5919/21 судом було встановлено, що частина спірного будинковолодіння вибула з володіння батька позивача, як власника, не за його волею, а виключно внаслідок судових рішень, які в подальшому були скасовані, зокрема на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі №127/23711/18, постанови Вінницького апеляційного суду від 14.02.2019 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2019 року у справі №127/14497/19. Вказані рішення були правовою підставою, яка позбавила померлого ОСОБА_4 права власності (а його спадкоємців спадкового майна) та надала ОСОБА_5 можливість зареєструвати за собою право власності та в подальшому подарувати третім особам в рівних долях 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 . Останні в свою чергу подарували все будинковолодіння відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у відповідних частках. Разом з тим, постановою Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 127/23711/18 та постановою Вінницького апеляційного суду від 26.05.2021 року у справі №127/14497/19 попередні рішення судів були скасовані, в зв`язку з чим у ОСОБА_5 було відсутнє право на відчуження спірного майна.

На підставі рішення суду від 16.12.2021 року право власності ОСОБА_1 на 2/5 частки будинку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 5-6).

Право власності ОСОБА_3 (41/100) та право власності ОСОБА_2 (39/100) також було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи наведені обставини, судом при вирішенні справ № 127/5919/21 і № 127/14301/22 було встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складалась із від 4/10 (тобто 1/5) часток будинку по АДРЕСА_1 , які ОСОБА_5 успадкувала після смерті свого сина - ОСОБА_4 . Разом з тим, внаслідок незаконних відчужень під час судових спорів дана частка спадкового майна фактично зареєстрована за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 за правом представлення шляхом подання заяви нотаріусу разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , її частка в спадковому майні становить 1/3 від 2/10 (тобто 1/15).

Майно вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, тому на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України майно підлягало витребуванню від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по 1/30 частці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Тому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2023 року у справі № 127/14301/22 витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/30 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/30 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».В решті позову відмовлено.

В судовому засіданні було встановлено, що при вирішенні позовних вимог у справах № 127/5919/21 і № 127/14301/22 про витребування майна не були включені в перелік наступні приміщення, що належали ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності 09.08.2012 року: частина сходової клітини І площею 3,5 кв.м та частина сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., які входять до складу приміщень в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 42).

Так, у рішенні від 16.11.2021 року не включено частину сходової клітини І площею 3,5 кв.м., розмір 1/5 (1/2 від 4/10), а у рішенні від 11.10.2023 року не включено частину сходової клітини І площею 3,5 кв.м. в розмірі 8/30 (1/30 + 1/30 + 1/5) та частина сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м. в розмірі 1/15 (1/30 + 1/30).

Виправлення описок в рішеннях в силу ст. 269 ЦПК України неможливе, оскільки суд вирішував позовні вимоги ОСОБА_1 в межах предметів позовів, дотримуючись принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України).

Даний спір виник внаслідок неправильних дій позивача у справах № 127/5919/21 і № 127/14301/22. Разом з тим, право позивача порушене і ефективним способом його захисту буде витребування майна з чужого незаконного володіння.

Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права власності, набутого внаслідок спадкування за законом і такого, що вибуло незаконно поза волею власника, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст. 1266 ЦК України).

Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ст. 1278 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Саме такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15.

Цей висновок у подальшому був неодноразово підтриманий Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах: від 05 грудня 2018 року (справа № 522/2110/15-ц, провадження № 14-247цс18 та справа № 522/2201/15-ц, № 14-179цс18), від 15 травня 2019 року (справа № 522/7636/14-ц, провадження № 14-636цс18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини першатретя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №700/460/17.

Крім того, статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Таким чином у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц.

Оскільки частина спірного будинковолодіння (4/10) вибула з володіння батька позивача, як власника, не за його волею, а виключно внаслідок судових рішень, які в подальшому були скасовані, і майно, яке ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_5 (1/15 або 2/30 часток), вибуло з її володіння також на підставі рішень судів, які в подальшому були скасовані, але майно зареєстроване за відповідачами, позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька і після смерті баби ОСОБА_5 , хоча спадщина належала їй з часу відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України майно вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, тому право позивача підлягає захисту шляхом витребування майна від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Суд вважає, що саме даний спосіб захисту прав ОСОБА_1 буде ефективним, враховуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду, і буде відповідати характеру спірних правовідносин. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. 10 липня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 757/11526/19-ц ще раз досліджував питання щодо захисту прав спадкоємця і підтримав висновки, що наведені вище.

Також суд приймає до уваги, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі ВС, висловлених у низці постанов, про можливість витребування лише індивідуально визначеного майна або майна, яке виділено в натурі. Свою позицію Велика Палата виклала в постанові від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19.

При визначенні часток приміщень, що підлягають витребуванню, суд враховує рішення суду від 16.12.2021 року, де частка позивача в порядку спадкування після смерті батька була визначена 1/2 від 4/10, тому витребуванню також підлягала 1/5 частка сходової клітини І площею 3,5 кв.м., а також суд враховує рішення від 11.10.2023 року, де частка позивача в порядку спадкування після смерті баби ОСОБА_5 становить 1/15, тому витребуванню також підлягала частина сходової клітини І площею 3,5 кв.м. в розмірі 8/30 (1/30+1/30+1/5) та частина сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м. в розмірі 1/15 (1/30+1/30).

Заперечення представника відповідача і клопотання про застосування позовної давності суд вважає безпідставним.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 року на всій території України з 12.03.2020 року встановлений карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, який постановою КМУ від 27.06.2023 року № 651 був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р.

Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав, тому особливий період (воєнний стан) в Україні станом на день розгляду справи не припинений.

Враховуючи наведені обставини і те, що позивач дізналась про порушення свого права 06.07.2021 року після відмови нотаруса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на частку будинку після смерті батька ОСОБА_4 , оскільки нотаріусом було встановлено, що правовстановлюючі документи спадкодавця на будинок скасовані, а право власності зареєстроване за іншими особами, в подальшому ОСОБА_1 зверталась до суду з позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2021 року і 11.10.2023 року позови ОСОБА_1 були задоволені, суд дійшов висновку, що позовна давність не пропущена позивачем, тому клопотання представника відповідачів задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, на підставі ч. 9 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 387, 388, 1216, 1218, 1266, 1268, 1278, 1299 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 264-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4/30 частин сходової клітини І площею 3,5 кв.м та 1/30 частину сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., які входять до складу приміщень в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини І площею 3,5 кв.м., частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., частини сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».

Витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4/30 частин сходової клітини І площею 3,5 кв.м та 1/30 частину сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., які входять до складу приміщень в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини І площею 3,5 кв.м., частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., частини сходової клітини ХVIII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

- відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4

Повне судове рішення складене 29 вересня 2025 року.

Суддя