Справа № 145/2072/24
Провадження № 22-ц/801/2003/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 рокуСправа № 145/2072/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С.Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 145/2072/24 за позовом ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «Терра» про розірвання договору оренди землі,

за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства «Терра» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 3.07.2025, ухвалене у складі судді Копилової Л.В. в приміщенні суду в с. Тиврів, повний текст рішення складено 9.07.2025, -

в с т а н о в и в :

25.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (вх № 9551/24 вх) до Селянського фермерського господарства «Терра» (далі СФГ «Терра») про розірвання договору оренди землі, в якому, посилаючись на положення статті 141 ЗК України, статтю 24, 32 Закону України «Про оренду землі», просила : розірвати договір оренди земельної ділянки від 10.10.2011, укладений між нею ОСОБА_1 та СФГ «Терра», зареєстрований у відділі Держкомзему у Тиврівському районі Вінницької області за № 02558, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0018 площею 3,5695 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Рахно - Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (на даний час - територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯН № 8145281 належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0018. Дану земельну ділянку позивач передала в оренду СФГ «Терра». Термін дії договору оренди становить 15 років з часу його державної реєстрації. Пунктом 7 договору оренди землі передбачено обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою в строк до 15 листопада поточного року за кожен рік оренди. Проте орендна плата за договором оренди за 2023 та 2024 роки їй не виплачена відповідачем. Грубе порушення відповідачем умов договору оренди землі, яке полягає в систематичному (два рази) невиконанні умов договору щодо сплати орендної плати, є підставою для розірвання договору оренди землі.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 3.07.2025 позовну заяву задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 10.11.2011 між ОСОБА_1 та СФГ «Терра», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0018 площею 3,5695 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Тиврівської селищної ради (колишня Рахно-Полівська) Вінницького району Вінницької області. Стягнуто із СФГ «Терра» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 гривень 30 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, СФГ «Терра» подано апеляційну скаргу (вх № 8969 від 8.08.2025), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не надано оцінки тим обставинам, що позивачем при поданні позову не визначена ціна позову; що відповідач протягом 2012-2022 років здійсним значну переплату позивачу сум орендної плати, ніж була передбачена умовами договору оренди земельної ділянки від 10.10.2011; відповідачем нараховано позивачу грошові кошти 14.11.2024, здійснені всі необхідні обов`язкові платежі, і сплачені податки з нарахованих сум, відповідач намагався здійснити вручення позивачу грошових коштів за адресою проживання відповідача 15.11.2024, про що свідчить отримання грошових коштів з каси відповідача та відрядження за місцем проживання позивача; орендарем здійснено нарахування по бухгалтерському обліку орендної платні за договором оренди у 2022, 2023 році; позивач відмовилась від прийняття, отримання грошових коштів, коли приїхав за її місцем проживання представник відповідача та вже на наступний день 16.11.2024 відповідач здійсним переказ грошових коштів в сумі 2726,50 грн та 2726,50 грн. Позивач прийняла дані кошти, тобто виконання договору оренди; позивач не зверталась до відповідача про виплату орендної плати.

19.09.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 10660 від 19.09.2025) ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Також у відзиві ставиться питання про поновлення строку на його подання, копію апеляційної скарги СФГ «Терра» отримано позивачем 18.09.2025.

Ознайомившись із відзивом, апеляційний суд дійшов висновку про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки копію апеляційної скарги отримано представником позивача 18.09.2025, а відзив подано 19.09.2025.

1.10.2025 до суду надійшло клопотання (вх № 11062) СФГ «Терра» про долучення до справи доказів, а саме відповідь ТОВ «Нова Пей» від 20.08.2025 вих № 20-08/2025/18/50, відповідно до якої грошові перекази від 16.11.2024 в сумі 2726,50 ТА 2726,50 платник ОСОБА_3 , отримувач ОСОБА_1 були виплачені отримувачу 26.11.2024.

Ознайомившись із поданим клопотанням, з`ясувавши думку учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в прийнятті зазначеного доказу з огляду на положення ч. 8 ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки даний доказ не був поданий своєчасно та у визначенні законом строки.

Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2023 у праві № 757/19682/18-ц зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судовому засіданні представники СФГ «Терра» Муравель Г.Г. та Білошкурський О.В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача Тиховський М.О. заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0018 площею 3,5695 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Рахно-Полівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (на даний час - територія Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області) /а. с. 13/.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0018 перебуває в оренді СФГ «Терра», про що свідчить договір оренди земельної ділянки від 10.10.2011, укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Терра», зареєстрований у відділі Держкомзему у Тиврівському районі Вінницької області 22.06.2012 за № 02558. Умовами договору передбачено, що договір укладено на 15 років (пункт 5), орендна плата становить 1771,01 грн і вноситься орендарем в натуральній сільськогосподарській продукції або грошовій формі (пункт 6); орендна вноситься включно до 15.11 поточного року (пункт 7). /а. с. 7-9/.

Відповідно до довідки СФГ «Терра» від 13.01.2025 № 1 по ОСОБА_1 договір оренди між СФГ «Терра» та орендодавцем ОСОБА_1 зареєстрований 22.06.2012 за номером № 02558 відділом Держкомзему у Тиврівському районі Вінницької області земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0018 площа 3,5695 га, реєстра нарахованої т виплаченої орендної плати з 2012 по 2024 рік, а саме 2023 нараховано 2540,14 виплачено 9964,43 грн, 2024 нараховано 2540,14 виплачено 9964,43 грн /а. с. 50/.

Згідно з відомостями виплати орендної плати за земельні паї СФГ «Терра» здійснювало виплату орендної плати ОСОБА_1 за 2012 по 2022 роки /а. с. 51-68/.

На аркуші справи 69-71 знаходиться розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2023 рік від 19.02.2024.

Згідно відомості № 2 про нарахування орендної плати за 2023 ОСОБА_1 нараховано 37118,01 грн. /а. с. 74/.

Згідно відомості № 3 про нарахування орендної плати за 2024 ОСОБА_1 нараховано 37118,01 грн. /а. с. 72/.

Відповідно до платіжної інструкції від 15.11.2024 платник СФГ «Терра», видача готівки ОСОБА_3 орендну плату за 2023-2024 в сумі 89640 грн /а. с. 73/.

На аркуші справи 78-79 знаходиться копія квитанцій від 16.11.2024 «призначення платежів» про переказ коштів ОСОБА_1 в сумі 2726,50 грн та 2726,50 грн.

Звіт про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт № 15 від 16.11.2024 /а. с. 80/.

На аркуші справи 75-76 знаходиться платіжні інструкції № 270 від 14.11.2024 про сплату СФГ «Терра» військового збору з орендної плати за 2024 та платіжна інструкція № 269 від 14.11.2024 про сплату СФГ «Терра» податку на доходи фіз. Осіб, що сплач подат. агент із доходів інших ніж зар. плата з орендної плати за 2024.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому наявні правові підстави для їх задоволення.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Одним з речових прав на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (пункт 3 частини першої статті 395 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Згідно зі статтею 410 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом та ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 6.03.2019 у справі № 183/262/17 зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У справі встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0018 перебуває в оренді СФГ «Терра», про що свідчить договір оренди земельної ділянки від 10.10.2011, укладений між ОСОБА_1 («Орендодавець») та СФГ «Терра» («Орендарем»), зареєстрований у відділі Держкомзему у Тиврівському районі Вінницької області за № 02558.

Умовами договору передбачено, що договір укладено між сторонами на 15 років (пункт 5), орендна плата становить 1771,01 грн і вноситься орендарем в натуральній сільськогосподарській продукції або грошовій формі (пункт 6); орендна вноситься включно до 15.11 поточного року (пункт 7) /а. с. 7-9/.

Позивач зазначає, що орендна плата за договором оренди за 2023 та 2024 роки їй не виплачена відповідачем у строк, передбачений пунктом 7 договору оренди земельної ділянки від 10.10.2011, що є грубим порушення відповідачем умов договору оренди землі, яке полягає в систематичному (два рази) невиконанні умов договору щодо сплати орендної плати та є підставою для розірвання договору оренди землі відповідно до статті 141 ЗК України, статті 24, 32 Закону України «Про оренду землі».

Заперечуючи позовні вимоги СФГ «Терра» вказує, що (1) відповідач протягом 2012-2022 років здійснив значну переплату позивачу сум орендної плати, ніж була передбачена умовами договору оренди земельної ділянки від 10.10.2011; (2) відповідачем нараховано позивачу грошові кошти 14.11.2024 (за 2023 та 2024 роки), здійснені всі необхідні обов`язкові платежі, і сплачені податки з нарахованих сум, відповідач намагався здійснити вручення позивачу грошових коштів за адресою проживання відповідача 15.11.2024, про що свідчить отримання грошових коштів з каси відповідача та відрядження за місцем проживання позивача. Позивач відмовилась від прийняття, отримання грошових коштів, коли приїхав за її місцем проживання представник відповідача. 16.11.2024 СФГ «Терра» здійснило переказ грошових коштів через Nova Pay в сумі 2726,50 грн (операція за № 04) та 2726,50 грн (операція за № 35). Позивач прийняла дані кошти, тобто виконання договору оренди. Орендарем здійснено нарахування по бухгалтерському обліку орендної платні за договором оренди у 2023, 2024 році. Позивач не зверталась до відповідача про виплату орендної плати.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що стороною відповідача не спростовано, що позивачка не отримувала орендну плату за 2023 та 2024 роки. Матеріали справи не містять даних про вчинення дій з боку відповідача щодо належного виконання ним обов`язку по сплаті орендної плати за період 2023-2024 років шляхом надіслання орендної плати за місцем проживання орендодавця ( АДРЕСА_1 ).

Правомірно судом першої інстанції зазначено про те, що надані відповідачем відомості про виплату орендної плати позивачці, а також платіжні інструкції не підтверджують факт вчинення орендарем дій щодо виплати орендної плати позивачу у строк, встановлений пунктом 7 договором оренди земельної ділянки від 10.10.2011.

Не є належними доказами на підтвердження факту виплати орендної плати СФГ «Терра» за 2023 та 2024 роки посилання на переказ грошових коштів через Nova Pay в сумі 2726,50 грн (операція за № 04 від 16.11.2024) та 2726,50 грн (операція за № 35 від 16.11.2024), оскільки зазначені квитанції не містять призначення платежу саме, як переказ коштів за договором оренди земельної ділянки від 10.10.2011 за орендну плату за 2023 та 2024 роки та зазначені перекази здійснено з порушенням строку виплати орендної плати, встановленого пунктом 7 договору оренди земельної ділянки від 10.10.2011.

Посилання відповідача на те, що позивач умисно ухилялася від отримання орендної плати за землю, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, оскільки СФГ «Терра» не надано доказів відправлення позивачу поштовим переказом орендної плати за 2023 та 2024 роки у строк, передбачений пунктом 7 договором оренди земельної ділянки від 10.10.2011 та як наслідок ухилення позивача від отримання вказаних переказів.

Неналежне виконання умов договору є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (постанова ВС від 4.11.2022 у справі № 131/891/19-ц).

Відповідачем не доведено відповідно до статті 12, 81 ЦПК України належного виконання ним обов`язку по сплаті орендної плати за період 2023-2024 років шляхом надіслання орендної плати за місцем проживання орендодавця поштовим переказом у строк, перебачений пунктом 7 договору оренди земельної ділянки від 10.10.2011.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач відмовився від отримання орендної плати за 2023 та 2024 від СФГ «Терра».

Аргументи відповідача про те, що відповідачем нараховано позивачу грошові кошти 14.11.2024 (за 2023 та 2024 роки), здійснені всі необхідні обов`язкові платежі, і сплачені податки з нарахованих сум, відповідач намагався здійснити вручення позивачу грошових коштів за адресою проживання відповідача 15.11.2024, про що свідчить отримання грошових коштів з каси відповідача та відрядження за місцем проживання позивача, не є належними доказами виконання відповідачем пункту 7 договору оренди земельної ділянки від 10.10.2011, оскільки факт виплати орендної плати позивачу підтверджується відомістю про отримання орендної плати за 2023 та 2024 роки позивачем з її підписом або квитанцією про грошовий переказ, які відповідачем суду не надано.

Доводи відповідача про те, що товариство протягом 2012-2022 років здійснило значну переплату позивачу сум орендної плати, ніж була передбачена умовами договору оренди земельної ділянки від 10.10.2011, колегія суддів не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки відповідачем не надано доказів домовленості між сторонами щодо сплати орендної плати наперед, в тому числі за 2023 та 2024 роки відповідно до договору оренди землі від 10.10.2011. Факт отримання орендної плати на перед позивач заперечує в позовній заяві, зазначаючи, що орендної плати за 2023 та 2024 роки вона не отримувала.

Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача про сплату повної вартості орендної сплати за 2023 -2024 роки, оскільки в матеріалах справи наявні докази ( видатковий касовий ордер від 15.11.2024 року ; відомості нарахування орендної плати, інформаційна довідка ) з яких вбачається, що ОСОБА_1 за 2023 - 2024 була нарахована орендна плата у сумі 59760 грн /а.с. 48-49, 74, 77/.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Терра» відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 3.07.2025 у даній справі залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 3.10.2025