Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2025 Справа №607/21062/24 Провадження №2/607/1172/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Бойко О.В.

представника позивача Вербицького О.Р.

представника відповідача Янчишина В.Й.

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місце проживання дитини та визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини ,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Вербицький О.Р. в інтересах позивача ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруУправління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому, із урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог від 15.05.2025, просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою постійного місця проживання та за адресою її реєстрації в Україні з батьком АДРЕСА_1 , а також ухвалити рішення про способи участі батька у вихованні неповнолітньої дочки на час тимчасового перебування дитини за межами України із матір`ю, шляхом встановлення щоденного спілкування із дитиною у період по 10 хвилин кожного дня вранці перед заняттями та ввечері після занять і до часу для сну по 30 хвилин щоденно, а також зустрічі із дитиною та можливість спільного відпочинку із дитиною без участі матері ОСОБА_2 в другу та четверту неділю місяця з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька ОСОБА_1 у країні тимчасового перебування ОСОБА_1 та малолітньої доньки ОСОБА_3 , зобов`язавши ОСОБА_2 забезпечити перші комунікації батька із малолітньою донькою шляхом встановлення телефонного та електронного зв`язку за допомогою мобільних засобів зв`язку протягом 10 днів з моменту набрання чинності рішенням суду, а також встановити місце для першої зустрічі дитини із батьком.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач вказує на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, яке набрало законної сили, розірвано. Під час перебування у шлюбі, у сторін народилось двоє дітей: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на даний час є повнолітньою та дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із повномасштабним вторгнення російської федерації на територію України та активними воєнними діями, сторони разом із дітьми на даний час тимчасово проживають за кордоном у місті Лондоні (Велика Британія). Позивач зазначив, що у квітні 2023 року між подружжям виник сімейний конфлікт, внаслідок якого він змушений був переїхати проживати за іншою адресою у тому ж населеному пункті. Зазначив, що відбулося фактичне повне обмеження його із боку дружини щодо спілкування із дітьми та їх вихованні. Позивач вважає, що відповідач грубо порушила права дітей на виховання зі сторони батька, спричинила можливість завдання шкоди фізичному та розумовому розвитку дітей, що суперечить принципу забезпечення їх найкращих інтересів дитини. Така невизначеність відносно проживання та виховання їхніх доньок негативно впливає на їх психоемоційний стан, формує у дітей негативне ставлення до батька.

Ухвалою судді від 02.10.2024 у даній справі відкрито провадження та ухвалено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Янчишин В.Й. подав суду відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача позов не визнає та просить у задоволенні позову про визначення місця проживання дітей, відмовити. Вказує на те, що визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою в Україні ( АДРЕСА_1 ), може створити правові підстави, посилаючись на які, ОСОБА_1 ініціювати процедуру повернення доньки ОСОБА_3 на територію України. Для проживання за адресою, визначеною судом, на даний час, у зв`язку з воєнним станом та нестабільною ситуацією. Відповідач, як мати, вважає, що в інтересах дочки ОСОБА_3 буде краще проживати за кордоном України. Вважає, що ОСОБА_1 позбавлений процесуальної можливості просити визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю, за адресою постійного місця проживання в Україні - АДРЕСА_1 . Дитина висловила своє бажання проживати разом із матір`ю. Щодо визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, зазначив, що сторона Відповідача не погоджується із позицією позивача про зобов`язання її, як матері, забезпечити перші комунікації батька із дітьми шляхом встановлення телефонного та електронного зв`язку за допомогою мобільних засобів зв`язку, а також встановити місце для зустрічі дітей із батьком. Так, дочка ОСОБА_3 досягла одинадцяти річного віку, відтак, вона самостійно приймає рішення чи спілкуватися з батьком, як і коли. Відповідач не може зобов`язувати доньку спілкуватися з батьком, якщо дитина цього не бажає. Вказав, що Відповідач не забороняла дочці ОСОБА_3 спілкуватися з батьком та жодним чином не вказує їй, чи спілкуватися із ним чи ні. На думку відповідача, дочка ОСОБА_3 не бажає спілкуватися із батьком, оскільки була свідком сімейних конфліктів, що відбувалося у сім`ї. У двох дітей проявився страх після постійних скандалів зі сторони позивача. Сторона Відповідача зазначила, що конфлікти із позивачем виникали через надмірне вживання ОСОБА_1 алкоголю, після чого останній не стримував своїх емоцій, скандалив, кричав, був грубим. Тісного зв`язку у батька із доньками ніколи не було та не має на даний час. Щодо вимоги, спілкування у період по 10 хвилин із кожною дитиною вранці перед заняттями та ввечері після занять та до часу для сну по 30 хвилин із кожною дитиною, сторона Відповідача вважає, що такий графік буде суперечити інтересам дитини, ставити доньку в режим щоденного звіту перед батьком. Щодо вимоги зустрічі із дітьми та можливість спільного відпочинку без участі ОСОБА_2 у другу та четверту неділю місяця з можливістю відвідування дітьми проживання батька ОСОБА_1 у країні тимчасового перебування ОСОБА_1 , зазначила, що Позивач не вказує годин протягом яких дочка повинна перебувати із Позивачем, що на її думку буде суперечити інтересам дитини. Адже, крім відпочинку, у дитини є навчання, відтак, зобов`язання спілкуватись із батьком протягом невизначеного часу, може негативно вплинути на процес її навчання. Щодо вимоги позивача щодо спілкування із дочкою без участі матері та зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити перші комунікації батька із дитиною шляхом становлення телефонного та електронного зв`язку за допомогою мобільних засобів зв`язку протягом 10 днів з моменту набрання чинності рішенням суду, а також встановити місце для першої зустрічі дітей із батьком, зазначила, що у батька відсутній стійкий психологічний зв`язок між донькою ОСОБА_3 , що позбавляє можливості визначення спілкування без участі матері. Сторона Відповідача просить звернути увагу суду на ту обставину, що Позивача було притягнено до відповідальності за вчинення домашнього насильства, що підтверджено обмежувальним судовим наказом (за згодою), виданого окружним суддею міста Лондона, який діяв з 04.04.2024 до 04.08.2024 року. Також вказав, що від вчинення батьком домашнього насильства відносини між ним та донькою погіршились, оскільки остання не бажає спілкуватися із батьком через його поведінку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Вербицький О.Р. відповіді на відзив не надали.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради письмових пояснень щодо поданого позову не навали.

18.06.2025 у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вербицький О.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Янчишин В.Й. в судовому позовні вимоги не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, відтак у задоволенні позову щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення графіку спілкування батька із дитиною просить відмовити. На запитання суду щодо надання інформації про режим зайнятості малолітньої ОСОБА_3 , яка навчається та проживає у місті Лондоні (Велика Британія) відповіді не надав, зазначивши, що Відповідач не бажає надати таку інформацію суду.

Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Паславська О.І. у судовому засіданні підтримала складений висновок Службою у справах дітей, згідно якого орган опіки та піклування вважає, що підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не має. Рекомендовано ОСОБА_1 здійснювати свою участь у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 у будь-який зручний час для дитини, за її бажанням та за попередньою домовленістю між батьками дитини. Вказала, що сторонами не було надано інформацію про режим часу зайнятості малолітньої дитини ОСОБА_3 , відтак, служба у справах дітей графіку спілкування дитини із батьком, який запропонував Позивач, не погоджувала.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, яке набрало законної сили.

У даному шлюбі народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 06.06.2006 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України), яка на даний час є повнолітньою, а також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 10.10.2013, актовий запис №2319).

Судом з`ясовано, що малолітня дочка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (довідка №19, видана 26.07.2024 р. ПП «Віктрія-М»), проте на даний час за вказаною адресою тимчасово не проживає, оскільки згідно інформації, яка надана сторонами та ними визнається та не заперечується у судовому засіданні, проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 у місті Лондоні (Велика Британія).

Крім цього із пояснень представника позивача судом з`ясовано, що Позивач ОСОБА_1 за своїм місцем реєстрації ( АДРЕСА_2 ) на даний час не проживає, оскільки виїхав за межі території України та проживає у місті Лондоні (Велика Британія).

Судом також з`ясовано, що сімейним судом у місті Бромлі (Велика Британія) окружним суддею 04.04.2024 видано обмежувальний судовий наказ (за згодою) згідно якого суд вирішив: ОСОБА_6 не повинен застосовувати або погрожувати насильством щодо заявниці ОСОБА_7 , а також інструктувати, заохочувати чи будь-яким чином пропонувати іншій особі це робити; ОСОБА_6 не повинен залякувати, переслідувати або дошкуляти заявниці ОСОБА_7 , зокрема через веб-сайти соціальних мереж чи інші форми обміну електронними повідомленнями, а також інструктувати, заохочувати чи будь-яким чином пропонувати будь-якій іншій особі це робити; ОСОБА_6 не повинен надсилати заявниці ОСОБА_7 будь-які листи з погрозами чи образливого змісту, електронні листи, текстові повідомлення чи повідомлення голосової пошти або інструктувати, заохочувати чи будь-яким чином пропонувати будь-якій іншій особі це робити; ОСОБА_6 не повинен спілкуватись або намагатись спілкуватись із заявницею ОСОБА_7 будь-яким способом, включаючи телефон, голосову пошту, текстові повідомлення, електронну пошту, листи, веб-сайти чи програми соціальних мереж або будь-яку іншу форму спілкування, усну, письмову, або цифрову, за винятком посередництва адвокатів або узгодженої третьої сторони лише з метою судового розгляду чи домовленостей про контакт з дітьми; ОСОБА_6 не повинен заходити, намагатися проникнути або наближатися ближче 100 метрів до помешкання за адресою: АДРЕСА_3 або будь-якого іншого помешкання, про яке він знає або обґрунтовано вважає, що там знаходиться заявниця ОСОБА_7 . Термін дії зазначеного судового наказу судом було встановлено до 04.08.2024 року.

Таким чином, судом, що розглядає дану справу, встановлено, що сторони (батьки малолітньої ОСОБА_3 ). на даний час перебувають у неприязних стосунках, які виникли між ними з приводу поведінки Позивача ОСОБА_1 по відношенню до його колишньої дружини ОСОБА_2 , що підтверджено представниками сторін у судовому засіданні.

Згідно Висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №217 від 19.02.2025 р., орган опіки та піклування,беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, вважає,що підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не має. Рекомендовано ОСОБА_1 здійснювати свою участь у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-який зручний час для дитини, за її бажанням та за попередньою домовленістю між батьками дитини. Як зазначено у вказаному висновку, Позивач не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини із батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають на інтересами і бажаннями її батьків, а також, що в умовах воєнного стану в Україні дитини безпечніше залишатись із матір`ю за кордоном.

Згідно з ч.ч. 2, 6, 7, 8, 9 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Положеннями ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1- 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Таким чином, при вирішенні даного спору та визначенні відповідності способу захисту права вимогам закону, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та положення ст.159 СК України, згідно яких право на звернення до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні має той з батьків, хто проживає окремо у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди.

Відповідно до положень ст.12 ч.1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини», держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоїПостановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 покликався на те, що з метою дотримання прав та інтересів дітей, а також батьків таких дітей та щодо участі кожного із батьків у вихованні дітей, на його думку, слід визначити в судовому порядку місце проживання дочки ОСОБА_3 за адресою їх постійного місця проживання та за адресою їх реєстрації в Україні - АДРЕСА_1 . Вказане, на думку позивача, дасть можливість дотримання та забезпечення прав батьків на спілкування із дітьми та участь у вихованні дітей після закінчення військових дій в Україні та повернення дітей в Україну по місцю їх постійного проживання, а також дасть можливість уникнути двозначностей у визначенні місця постійного проживання дітей та не дозволить відповідачу без дозволу батька чи без окремого рішення національного суду залишити дітей на постійне проживання поза межами України після закінчення військових дій в Україні.

Як уже зазначав суд, малолітня ОСОБА_3 , 01.10.2013 року зареєстрована на території України, зокрема у АДРЕСА_1 де до початку повномасштабного вторгнення країни агресора Росії в Україну та військових дій проживала разом із своєю сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір`ю ОСОБА_2 .

Також, судом встановлено, що поки в Україні тривають воєнні дії, продовжуються обстріли її міст та селищ, на її території немає жодного безпечного з воєнної точки зору місця, що є достатньою підставою для застосування підпункту «b» п.1 ст.13 Гаазької конвенції 1980 року, який унеможливлює повернення дитини до країни місця постійного проживання, якщо повернення загрожує їй заподіянням фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Суд зазначає, що твердження позивача про те, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 із батьком за адресою її місця реєстрації зумовлене необхідністю спілкування батьків із дітьми та участь Позивача у вихованні дітей після закінчення військових дій в Україні та повернення дітей в Україну по місцю їх постійного проживання, уникнення двозначностей у визначенні місця постійного проживання дітей та не дозволить Відповідачу без дозволу батька чи без окремого рішення національного суду залишити дітей на постійне проживання поза межами України після закінчення військових дій в Україні, вважає голослівними та не бере їх до уваги. При цьому, суд зазначає, що стороною Позивача не доведено, що проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 із матір`ю суперечить якнайкращим інтересам самої малолітньої дитини, негативною поведінкою матері по відношенню до своєї дитини, не бажанням самої дитини проживати із матір`ю. При цьому, доказів, які б підтверджували вказані обставини позивачем суду не надано. Крім цього, суд не вважає, що визначення місця проживання дитини за місцем її реєстрації разом із батьком необхідне з метою заборони Відповідачу без дозволу батька чи без окремого рішення національного суду залишити дітей на постійне проживання поза межами України після закінчення військових дій в Україні, оскільки Позивач вправі звернутись із іншим позовом про повернення дитини в Україну, у випадку незгоди матері щодо цього.

Таким чином, суд вважає, що вимоги Позивача у частині визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 за адресою її постійної реєстрації в Україні із батьком, до задоволення не підлягають.

Щодо вимог Позивача про встановлення графіку його участі у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Як уже зазначав суд, згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Також, згідно зі ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

У судовому засіданні сторони, як Позивач, так і Відповідач не заявляли клопотання про заслуховування дитини у судовому засіданні з цього приводу.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Як уже зазначив суд, встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, які позбавляють можливості Позивача ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

З урахуванням того, що у випадку ненадання Відповідачем згоди у спілкуванні Позивача з дитиною та його участі у вихованні дитини є порушенням права Позивача на здійснення своїх особистих немайнових прав щодо дитини (права на особисте спілкування), суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення способу батькові у вихованні та спілкуванні із малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають до задоволення.

Інший висновок суду може позбавити дитину родинних зв`язків з батьком, любові та турботи з боку останнього, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який є батьком дитини бажає піклуватись про свою дитину, активно і стабільно проявляє бажання щодо своїй участі у її вихованні та спілкуванні із дитиною.

Відносини між сторонами у справі емоційно напружені, а тому суд зазначає, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, визначивши спосіб участі батька у вихованні дитини, що не суперечить інтересам саме дитини.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, Стороною Відповідача не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

За таких обставин, враховуючи фактичні обставини справи, з урахуванням найкращих інтересів дитини, з метою забезпечення її сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку та можливістю спільного спілкування з батьком, вік дитини, стану здоров`я, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, суд дійшов висновку, що слід встановити ОСОБА_1 графік побачень та спілкування із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проводити в другу та четверту неділю місяця по чотири години на день, з урахуванням режиму зайнятості дитини, стану її здоров`я та бажання самої дитини, які проводити у перші два місяці, після набрання судового рішення законної сили в присутності матері ОСОБА_2 за місцем її перебування, в подальшому самостійно, без присутності матері, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей. При цьому, суд вважає, що перші комунікації батька ОСОБА_1 із малолітньою дитиною ОСОБА_3 слід проводити шляхом встановлення телефонного або електронного зв`язку батька із дитиною, у визначені дні та години, за допомогою сервісу відеозв`язку. Також, суд вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_2 поважати батьківські права ОСОБА_1 організовувати спілкування його із дитиною у визначені дні та години, а також в режимі відеозв`язку. Визначаючи такий графік, суд ураховує пояснення сторони Відповідача про те, що батько малолітньої ОСОБА_3 втратив комунікативний та психологічний зв`язок із дитиною внаслідок своєї негативної поведінки по відношенню до її матері, а тому вважає, що перші спілкування батька із дитиною повинні проводитись у присутності матері та за бажанням самої дитини, у тому числі шляхом встановлення телефонного або електронного зв`язку батька із дитиною, у визначені дні та години, за допомогою сервісу відеозв`язку.

При цьому суд зазначає, що в майбутньому Позивач не позбавлений можливості в подальшому вирішити питання щодо зміни способу його участі у вихованні дитини з урахуванням її віку, стану здоров`я, зміни ставлення дитини до нього, укріпленням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. Крім цього, суд вважає, що такі побачення батьки мають право змінювати, за взаємною їх згодою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місце проживання дитини та визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1 графік побачень та спілкування із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проводити в другу та четверту неділю місяця по чотири години на день, з урахуванням режиму зайнятості дитини, стану її здоров`я та бажання самої дитини, які проводити у перші два місяці, після набрання судового рішення законної сили в присутності матері ОСОБА_2 за місцем її перебування, в подальшому самостійно, без присутності матері, в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей.

Перші комунікації батька ОСОБА_1 із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводити шляхом встановлення телефонного або електронного зв`язку батька із дитиною, у визначені дні та години, за допомогою сервісу відеозв`язку.

Зобов`язати ОСОБА_2 поважати батьківські права ОСОБА_1 , організовувати спілкування його із дитиною у визначені дні та години, а також в режимі відеозв`язку.

Батьки мають право змінювати порядок та час спілкування із дитиною, за взаємною згодою.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 , відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний зміст рішення суду складено 25.09.2025 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан