Справа 206/1687/25
Провадження 2/206/1328/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року року Самарський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю:

представника позивача Легезіна О.Г.,

представника відповідача Саєнка О.М.,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2025 року надійшла вказана позовна заява, яка обґрунтована тим, що 18 березня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2203/70-314, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 80 991,00 гривень на строк з 18 березня 2013 року по 17 березня 2018 року зі сплатою процентів 17,7 % річних. За умовами пункту 1.2 кредитного договору, кредит надавався на придбання автомобіля BYD, моделі F3, 2013 року випуску, який буде використовуватись в особистих та сімейних цілях. Відповідно до пункту 1.5. кредитного договору, кредит надається банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок ТОВ «АВТО», відкритий в Донецьке РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що згідно договору застави № 47-314 від 18 березня 2013 року укладеного одночасно з цим договором між банком та ОСОБА_1 , у забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, банком приймається в заставу автомобіль, який зазначено в п.1.2. кредитного договору. Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі 18 березня 2013 року. Також, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 47-314-1 від 18 березня 2013 року. На даний час, відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором, договором поруки та договором застави не виконують, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість за зобов`язаннями по кредитному договору. Так, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 2203/70-314 від 18 березня 2013 року станом на 30 квітня 2015 року становить 54 318,24 грн., з яких: - заборгованість по кредиту строкова 53524,32 грн., заборгованість по кредиту прострочена 0,00 грн., заборгованість по процентах поточна 793,92 грн., заборгованість по процентах прострочена 0,00 грн.

Враховуючи викладені обставини та виходячи із вищезазначеної суми заборгованості за кредитним договором, позивач заявляє грошові вимоги до відповідачів в загальному розмірі 49 485,46 грн., з яких: - про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 13 738,96 грн., про стягнення суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 35 746,50 грн. Також, на момент подання цього позову, банком від ОСОБА_1 не отримано будь-яких доказів дійсності договору страхування предмету застави та/або сплати страхових платежів. Крім того, враховуючи, що заставодавець не надав до банку за останні три роки жодних доказів укладання/дійсності договору страхування предмету застави та/або сплати страхових платежів, сума штрафу передбаченого вищезазначеними пунктами складає 25 647,15 грн. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість: за кредитним договором № 2203/70-314 від 18 березня 2013 року, розмір якої станом на 30 квітня 2015 року становить 54318,24 грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова 53524,32 грн.; заборгованість по процентах поточна 793,92 грн.; за прострочення виконання зобов`язання в загальному розмірі 49485,46 грн., з яких: заборгованість про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 13 738,96 грн.; сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в загальному розмірі 35 746,50 грн.. Також представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» штраф за невиконання умов договору застави щодо страхування предмету застави в загальному розмірі 25 647,15 грн. та судові витрати понесені банком по справі покласти на відповідачів.

Не погоджуючись з позовними вимогами, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідачі не визнають позовні вимоги ПАТ АТ «Укргазбанк». Щодо стягнення заборгованості по кредитному договору у розмірі 54 318,24 гривень, представник відповідача зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2203/70-314 від 18 березня 2013 року станом на 30 квітня 2015 року (включно) заборгованість відповідачів за основним боргом складає 54 318,24 грн. В той же час позов поданий до суду 26 березня 2025 року, а тому строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 30 квітня 2015 року сплив. Отже, представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом до відповідача про повернення кредиту у повному обсязі, тому правові підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат також відсутні. Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафу за несвоєчасне страхування предмету застави, то він станом на дату закінчення строку кредитного договору 17 березня 2018 року, не був нарахований. Оскільки договір застави забезпечує всі вимоги заставодержателя, які випливають з кредитного договору № 2203/70-314 від 18 березня 2013 року, а позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом до відповідача про повернення кредиту у повному обсязі, тому банк не мав право нараховувати штраф, передбачений за невиконання чи неналежне виконання п. 3.3.4 договору застави №47-314 від 18.03.2013. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення штрафу за невиконання умов договору застави щодо страхування предмету застави в загальному розмірі 25 647,15 грн. також задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом з відповідача ОСОБА_2 на підставі договору поруки, то відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, банк не надав доказів пред`явлення вимоги до поручителя протягом трьох років з дати остаточного погашення кредиту з 28 лютого 2018 року по 28 лютого 2021 року. Таким чином, позовні вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 2203/70-314 від 18 березня 2013 року, розмір якої станом на 30 квітня 2015 року становить 54 318,24 грн., а також про стягнення солідарно з ОСОБА_2 заборгованості за прострочення виконання зобов`язання (3 % річних та інфляційних втрат) в загальному розмірі 49 485,46 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» у повному обсязі.

Представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому останній вказує на те, що враховуючи строк кредитування, що зазначений в п.1.1. кредитного договору № 2203/70-314 від 18 березня 2013 року до 17 березня 2018 року та дату, з якої продовжено строки, слід констатувати, що строк позовної давності за вимогами до позичальника в даній справі не сплив на час подачі позову. Пунктом 5.2. договору поруки № 47-314-1 від 18 березня 2013 року встановлено, що порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Вказане спростовує доводи відповідачів у відзиві про припинення поруки за договором № 47-314-1 від 18 березня 2013 року. Представник позивача просить суд врахувати, що відповідачем не оспорюється та фактично підтверджується факт укладання кредитного договору та договору поруки, факт отримання кредитних коштів у визначеному в позові розмірі, факт часткового виконання зобов`язань за кредитним договором, факт порушення з боку відповідача зобов`язань за кредитним договором та факт наявності заборгованості за кредитним договором, а також не оспорюється її розмір. Враховуючи викладені обставини, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

29 серпня 2025 року представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій останній акцентує увагу на тому, що у відзиві на позовну заяву наведені конкретні розрахунки та аргументи щодо початку перебігу та спливу позовної давності, щодо кожної позовної вимоги, а тому позов не підлягає задоволенню, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача Легезін О.Г. в судовому засіданні просив позовні вимоги ПАТ АТ «Украгазбанк» до відповідачів задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Саєнко О.М. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ АТ «Укргазбанк» в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 18 березня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2203/70-314, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 80 991,00 гривень на строк з 18 березня 2013 року по 17 березня 2018 року зі сплатою процентів виходячи з 17,7 % річних.

За умовами пункту 1.2 кредитного договору, кредит надавався на придбання автомобіля BYD, моделі F3, 2013 року випуску, який буде використовуватись в особистих та сімейних цілях.

Відповідно до пункту 1.5. кредитного договору, кредит надається банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок ТОВ «АВТО», відкритий в Донецьке РУПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що згідно договору застави № 47-314 від 18.03.2013, укладеного одночасно з цим договором між банком та ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, банком приймається в заставу автомобіль, який зазначено в п.1.2. кредитного договору.

Відповідно до п. 4.3.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.2. цього договору цілі, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно до цього договору.

Згідно з пунктом 1.4. кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь строк фактичного користування кредитом.

Пункт 1.4.1. кредитного договору передбачає, що за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 17,7% річних.

Пунктом 1.4.2. кредитного договору встановлено, що за користування кредитним коштами, що не повернуті у терміни передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 22,7% річних.

Згідно до п. 3.1. кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком встановленим у Додатку 2 до цього договору та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних, один одному платежів у розмірі 2 065,00 грн. (крім першого та останнього платежів), щомісячно з 1-ог по 10-е число кожного місяця, шляхом внесення коштів на рахунок кредиту, відкритий у відділені АБ «УКРГАЗБАНК» через касу банку або шляхом безготівкового перерахування. Сплата періодичного платежу оформлюється єдиним платіжним документом, в якому не відокремлюється суми, що припадають, на погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до п.3.10. кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами нараховується на суму строкової та простроченої заборгованості за кредитом з дотриманням умов п.3.11. цього договору.

Пунктом 3.11. кредитного договору передбачено, що при розрахунку процентів застосовується метод «30/360», коли для розрахунку береться умовна кількість днів у місяці 30 днів та у році 360 днів.

Пунктом 4.3.6. кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний одночасно з укладенням цього договору надати до банку укладені у відповідності до вимог банку, у т.ч. внутрішніх нормативно правових актів банку договір страхування власного життя позичальника/страхування позичальника від нещасного випадку та договір страхування майна, яке береться в заставу, визначеного в п.1.2 цього договору, а також надати до банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію страхового покриття за вказаними договорами страхування на строк, не менше, ніж на один рік.

Відповідно до п. 4.3.7. кредитного договору, позичальник зобов`язаний вчиняти всі необхідні дії для чинності страхового покриття за договорами страхування, зазначеними у п.4.3.6 цього договору, зокрема вчасно вносити всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов`язання за цим договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік. Здійснювати страхування заставного майна та власного життя позичальника або позичальника від нещасного випадку протягом усього строку кредитування. При цьому, у випадку укладання договорів страхування, вказаних у п.4.3.6. цього договору, терміном на 1 рік, забезпечити укладання наступних договорів страхування, таким чином, щоб страхове покриття за договорами страхування було безперервним та діяло протягом усього терміну користування кредитними коштами.

Також, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №47-314-1 від 18.03.2013 року.

Відповідно до п.1.1. договору поруки, ОСОБА_2 поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору укладеному між кредитором та позичальником. Пунктом 1.2. договору поруки встановлено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Відповідно до 1.4. договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж обсязі що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави № 47-314 (транспортних засобів), який посвідчено приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Тихоновою М.О. 18.03.2013, зареєстровано у реєстрі за №1076 (надалі договір застави). Предметом застави за вказаним договором застави є автомобіль марки BYD, моделі F3, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить заставодавцю на праві власності.

Пунктом 4.2. договору застави передбачено, що за кожен випадок, невиконання чи неналежного виконання п.3.3.4. цього договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого заставодавець порушував вимоги п.3.3.4. цього договору та становить 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3. цього договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані зобов`язання зі страхування).

Позивач ставить вимоги про солідарне стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 2203/70-314 від 18.03.2013 станом на 30.04.2015 становить 54 318,24 грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова 53524,32 грн., заборгованість по процентах поточна 793,92 грн., заборгованості за прострочення виконання зобов`язання в загальному розмірі 49 485,46 грн, з яких: заборгованість про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.04.2017 по 23.02.2022 в загальному розмірі 13738,96 грн., сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12.04.2017 року по 23.02.2022 в загальному розмірі 35746,50 грн., а також стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» штрафу за невиконання умов договору застави щодо страхування предмету застави в загальному розмірі 25 647,15 грн.

Виниклі між сторонами спірні відносини регулюються Цивільним кодексом України.

Так, на підставі частини першої статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2203/70-314 від 18.03.2013 станом на 30.04.2015 року (включно) вбачається, що сума заборгованості за основним боргом складає 54318,24 грн.

Разом з цим, позивач звернувся з позовом до суду 28 березня 2025 року, тобто поза межами строку позовної давності, загальний строк якої, відповідно до ст. 257 ЦК України, складає три роки.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що навіть через продовження з 12.03.2020 строку позовної давності через карантин, а потім його зупинення через введення воєнного стану в Україні, строк позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 30.04.2015 року сплив.

За таким умов та за наявності заяви представника відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності, позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором № 2203/70-314 від 18.03.2013 станом на 30.04.2015 року у розмірі 54 318,24 грн. не підлягають задоволенню, оскільки за змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У зв`язку з тим, що за змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові, суд не може погодитись з доводами представника позивача про наявність підстав для задоволення цих позовних вимог, за умов того, що відповідачами не оспорюється та фактично підтверджується факт укладання кредитного договору та договору поруки, факт отримання кредитних коштів у визначеному в позові розмірі та факт наявності заборгованості за кредитним договором.

Виходячи із загальних принципів згаданої галузі права позовна давність насамперед дисциплінує учасників цивільних правовідносин, є запобіжником того, що суди змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу.

Водночас пропуск позовної давності, про який зазначає представник відповідача у спорі є однозначною підставою для відмови у позові.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

В даній справі, суд враховує ту обставину, що представником позивач не заперечувався факт того, що останній платіж було здійснено позичальником ще 07.05.2015 року, і це узгоджується з наданим останнім розрахунком заборгованості, а тому і перебіг трирічного строку позовної давності щодо основних вимог розпочався з наступного дня після не сплати чергового щомісячного платежу, що узгоджується зі ст. 253 ЦК України та правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12.04.2017 по 23.02.2022 загальний розмір яких за розрахунок позивача складає 49 485,46 грн., суд виходить з положень ст. 266 ЦК України, згідно якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом до відповідача про повернення основної суми кредиту у повному обсязі, тому правові підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 штрафу за несвоєчасне страхування предмету застави, відповідно до умов договору застави № 47-314 від 18 березня 2013 року, то позивач звертаючись з цими вимогами до відповідача ОСОБА_1 зазначив, що станом на 26 березня 2025 року за порушення умов щодо зобов`язань відносно страхування предмету застави ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити банку, як заставодержателю, штраф у розмірі: 89 990,00 х 1,5 % (за перший місяць неналежного виконання зобов`язання) + 89 990,00 х 0,75% х 36 (за місяці починаючи з 2-го місяця, неналежного виконання зобов`язання зі збільшеною ставкою) = 25 647,15 грн.

Разом з цим, оскільки договір застави забезпечує всі вимоги заставодержателя, які випливають з кредитного договору № 2203/70-314 від 18 березня 2013 року, а позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом до відповідача про повернення кредиту у повному обсязі, тому банк не мав право нараховувати штраф, передбачений за невиконання чи неналежне виконання п. 3.3.4 договору застави № 47-314 від 18.03.2013 року, а станом на дату закінчення строку кредитного договору 17 березня 2018 року, зазначений штраф ОСОБА_1 не було нараховано позивачем.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення штрафу за невиконання умов договору застави щодо страхування предмету застави в загальному розмірі 25 647,15 грн. також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом з відповідача ОСОБА_2 , як поручителя, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 553 ЦК України, згідно яких за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її дії, частина 4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі №6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

В цій справі, згідно пункту 5.2 договору поруки № 47-314-1 від 01.03.2013 року, порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

За умовами кредитного договору № 2203/70-314 від 18 березня 2013 року, передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, але не пізніше 17 березня 2018 року (п. 1.3.1 Договору).

Таким чином, з огляду на те, що згідно до умов кредитного договору, остаточне погашення кредиту погоджено не пізніше 17 березня 2018 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 28.03.2025 року, а також приймаючи до уваги, що банк не надав доказів пред`явлення вимоги до поручителя протягом трьох років з дати остаточного погашення кредиту з 28.02.2018 по 28.02.2021 порука ОСОБА_2 , відповідно до п. 5.2 договору поруки № 47-314-1 від 18.03.2013 є припиненою, а тому позовні вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 2203/70-314 від 18.03.2013, розмір якої станом на 30.04.2015р. становить 54 318,24 грн., а також про стягнення солідарно з ОСОБА_2 заборгованості за прострочення виконання зобов`язання (3 % річних та інфляційних втрат) в загальному розмірі 49 485,46 грн. також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Повний текст рішення складено 08 жовтня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук