Справа № 638/443/23
Провадження № 2-ві/638/33/25
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі судді Латки І.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Подус Г.С. від розгляду цивільної справи № 638/443/23 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Приватний нотаріус ХМНО Харківської області Решетняк І.С., ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним,

в с т а н о в и в:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова (головуючий суддя Подус Г.С.) перебуває цивільна справа № 638/443/23 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Приватний нотаріус ХМНО Харківської області Решетняк І.С., ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним.

24 вересня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Подус Г.С. від розгляду справи, яка мотивована тим, що наявні інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України). До таких обставин заявник відніс наступне: 1) недотримання встановленого законом строку проведення підготовчого судового засідання; 2) зволікання з вирішенням питань підготовчого судового засідання; 3) проведення 16 вересня 2025 року підготовчого судового засідання без належного повідомлення усіх третіх осіб про його проведення; 4) отримання шляхом обману від позивачів згоди на закриття підготовчого засідання, хоча в подальшому позивачі заперечували проти закриття підготовчого судового засідання; 5) порушення процесуальних прав позивача, що відобразилося у ненаданні можливості оголосити заяву від 12 вересня 2025 року, неоголошенні усіх клопотань в повному обсязі судом; 6) порушення суддею порядку ухвалення судового рішення, таємниці ухвалення судового рішення та порядку його проголошення, що відобразилося в тому, що суддя не оголосила про перерву для постановлення ухвали від 16.09.2025, не проголосила ухвали в оголошений в підготовчому судовому засіданні час (14:00 год.), незважаючи на те, що позивачі прибули до суду на проголошення ухвали; суддя д час стадії ухвалення судового рішення проводила інші судові засідання, брала участь у зборах суддів, займалася іншими справами, а ухвали постановлені помічником судді, а не особисто суддею. Крім того, у протоколі судового засідання відсутня належна інформація про закриття суддею засідання 16.09.2025 року; вказана в протоколі інформація про його завершення є неправдивою, оскільки суддя покинула залу засідання, було відключено мікрофон та було анонсовано час проголошення рішення. Також суддя в резолютивній частині рішення не конкретизувала, які саме клопотання розглянула.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова у складі головуючої судді Подус Г.С. від 03 жовтня 2025 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та передано до канцелярії суду для вирішення питання про відвід іншим суддею, визначеному в порядку ст. 33 ЦПК України.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2025 року заяву про відвід судді Подус Г.С. розподілено судді Латці І.П., а фактично передано судді Латці І.П. 06 жовтня 2025 року.

У частині другій та третій статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до частини 8 статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст. 40 ЦПК України).

З огляду на наведені положення закону, суд розглядає заяву про відвід без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши заяву про відвід та оглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

При цьому, незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними рішеннями судді під час судового розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанції.

Частково доводи заяви про відвід, зокрема щодо того, що в резолютивній частині ухвали не зазначено про те, які саме клопотання розглянуто, а також про те, що ухвалу постановлено за відсутності доказів належного повідомлення третіх осіб про його проведення, зводяться до незгоди позивача з процесуальним рішенням судді, а тому не є підставою для відводу судді. Також до незгоди із судовим рішенням зводяться доводи про те, що позивачу не надано можливості оголосити заяву від 12 вересня 2025 року, судом не оголошено усіх клопотань в повному обсязі. Заперечення на ухвалу від 16 вересня 2025 року та відповідно на порядок проведення підготовчого судового засідання можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду в порядку ч. 2 ст. 353 ЦПК України.

Надаючи оцінку іншим доводам позивача, суд зазначає наступне.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу для відводу судді, ОСОБА_1 посилається на обставини, наявність яких для відводу судді підлягають доведенню.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід головуючої судді Подус Г.С. через призму зазначених положень закону, суд зазначає наступне.

Посилання не недоліки протоколу судового засідання не є підставою для відводу судді, зауваження на нього можуть бути подані в порядку ст. 249 ЦПК України.

Доводи позивача про надмірну тривалість розгляду справи, зокрема підготовчого провадження, в сукупності з доводами про неможливість закриття підготовчого судового засідання без належного повідомлення третіх осіб, свідчать про суперечливу процесуальну поведінку позивача.

Твердження позивача про отримання шляхом обману згоди позивачів на закриття підготовчого засідання ґрунтуються на припущеннях. Щодо доводів позивача про те, що суддею Подус Г.С. було порушено порядок постановлення ухвали, таємниці ухвалення судового рішення та порядок його проголошення, суд наголошує, що при розгляді заяви про відвід, суд надає оцінку процесуальних дій судді Подус Г.С. виключно через призму обставин, які можуть свідчити про наявність сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

У заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею Подус Г.С. поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Отже, аргументи, якими ОСОБА_1 мотивує свою заяву про відвід судді Подус Г.С., не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді Подус Г.С. як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Подус Г.С. або його необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не вказано, а суд під час розгляду заяви таких обставин також не встановив.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні заяви про відвід судді Подус Г.С.

Керуючись статтями 36, 40, 259-260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Подус Г.С. від розгляду цивільної справи № 638/443/23 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Приватний нотаріус ХМНО Харківської області Решетняк І.С., ОСОБА_4 про визнання договору купівлі продажу недійсним.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.П. Латка