1Справа № 335/7974/24 2/335/2879/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., за участі секретаря Барановської В.О., представника позивача Калініної-Заєць Ю.М., представника відповідача адвоката Іваниця О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, -
Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Калініної-Заєць Ю.М., через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено типовий індивідуальний договір № 72216491 про надання послуги з постачання теплової енергії, за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 1,2,3.
На виконання умов договору, позивач за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 відпустив у нежитлове приміщення 1,2,3 у буд. АДРЕСА_1 теплову енергію на загальну суму 131329,20 грн.
Відповідач зобов`язання за договором з оплати наданих позивачем послуг не виконав, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 131329,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та сплачений судовий збір.
Відповідно до відзиву на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що відповідач ОСОБА_1 заперечує проти того, що між ним та позивачем укладено типовий індивідуальний договір № 72216491 від 01.11.2021 про надання послуги з постачання теплової енергії. Водночас, відповідач зазначає, що 01.02.2016 між сторонами укладено Договір № 203001 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, надання послуги централізованого постачання гарячої води (раніше у 2009 році було укладено договір 203327 від 01.11.2009), і саме по цьому договору тривають договірні відносини між сторонами ( ОСОБА_1 і Концерном «Міські теплові мережі»).
Вказаним договором визначена кількість споживання Гкал теплової енергії протягом року, яка є значно меншою, ніж зазначено у позовній заяві (за рік складає 13,53 Гкал., а отже і розрахунок повинен бути зроблений відповідно до такої кількості Гкал). Тобто, будь-яких фактичних та правових підстав для такої зміни нарахування позивачем обсягу споживання теплової енергії відповідачем не було.
Більше споживання Гкал теплової енергії в приміщеннях, які належить ОСОБА_1 неможливе, ним ще в 2015 році відповідно до розрахунку теплової загрузки, було проведено роботи з тепломодернізації приміщення (було замінено вікна та виконанозовнішнє утеплення приміщення, і зменшено кількість радіаторів), що свою чергу і дало можливість до скорочення отримання опалення, яке вимірюється в Гкал.
В якості доказів, на підтвердження позовних вимог щодо заборгованості вартості спожитої відповідачем теплової енергії (у приміщення 1,2,3 за адресою: АДРЕСА_1 ) за договором № 72216491 додано бланк типового індивідуального договору без номеру і без підпису. Також, на підтвердження позовних вимог Позивачем додано інформацію з нарахуваннями, з яких вбачається стягнення коштів за іншу визначену договором кількість ОСОБА_2 (зазначена більша кількість ОСОБА_2 ), та не в вбачається на основі чого зазначена така їх кількість, та й окрім того ціна за які є не зрозуміло на основі чого сформована/ визначена, та на переконання ОСОБА_1 є завищеною. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Разом з цим, у разі задоволення позовних вимог позивача, представник відповідача просить суд розстрочити ОСОБА_1 виконання судового рішення, щомісячно рівними частинами, періодом з дня постановлення відповідного рішення судом строком до 01.10 2026.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2024 позов Концерну «Міські теплові мережі» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2024, у розмірі 131 329, 20 грн., та стягнуто судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 02.07.2025, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року у цій справі - скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.
У судовому засіданні представник позивача Калініна-Заєць Ю.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить задовольнити їх, з підстав зазначених у позові.
Представник відповідача Антипенко В.Г. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на підстави зазначені у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ організацій та її збут та інше.
Правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.
Судом встановлено, що відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.11.2023 № 353497379, власником нежитлового приміщення 1,2,3, площею 156,7 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Частиною 5 статті 13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
02.10.2021 на виконання вимог Закону позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.
Відповідно до вищенаведеного, станом на 01.11.2021 типовий індивідуальний договір № 72216491 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 1,2,3 між позивачем та ОСОБА_1 з 01.11.2021 є укладеним. Вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ».
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Житловий будинок буд. АДРЕСА_1 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії.
Згідно пункту 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Пунктом 34 Договору передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Відповідно до пункту 38 Договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, и також підмови від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за Іншим договором не було виконано належним чином.
Пунктами 8,9 Правил визначено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.
Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами.

Опалювальний період починається не пізніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С та нижче, а закінчується не раніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8°С.

Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених ч.1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачу у нежитлове приміщення 1,2,3, площею 156,7 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.11.2021 по 31.03.2024 на загальну суму 131 329,20 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, інформацією щодо нарахувань, рахунками за надані послуги.

Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку.

Позивачем були сформовані та надані відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як встановлено, відповідач не виконав свої обов`язки згідно договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 131 329,20 грн. за період з 01.11.2021 по 31.03.2024.

За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну „МТМ не надходило. Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Наданий суду представником позивача розрахунок нарахувань плати за надану послугу з постачання теплової енергії, суд вважає належним доказом та приймає його до уваги при ухваленні рішення.

При цьому, суд враховує, що стороною відповідача не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Доводи представника відповідача щодо чинності договору № 203001 від 01.02.2016 укладеного між ОСОБА_1 та Концерном «Міські теплові мережі», з відповідними додатками до нього, суд не приймає до уваги, оскільки вказаний договір втратив чинність на встановлених законодавством підставах, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон), згідно з ч. 1 ст. 6 якого учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 даного Закону). Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 1 Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до змісту положень ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3)виконавці комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією; споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 у сумі 131 329,20 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, представник відповідача, звернувся до суду із заявою про розстрочення ОСОБА_1 виконання цього рішення суду про стягнення заборгованості за надані Концерном «Міські теплові мережі» послуги з постачання теплової енергії, шляхом погашення щомісячно рівними частинами, періодом з дня постановлення відповідного рішення судом по 01.10.2026, посилаючись на скрутне матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 , а саме: несприятлива фінансова ситуація, що пов`язана з тим, що він є непрацездатним (пенсіонером), окрім пенсії, іншого доходу поки не має. Нежитлове приміщення, яке йому належить (приміщення 1, 2, 3 в будинку АДРЕСА_1 ) протягом 2019 - 2024 років не використовувалося (підтверджується актами звірок за постачання води та електроенергії), доходів не приносило, в оренді не перебувало. Лише в 2025 році, приміщення передані в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно частин 3, 4 статті 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Суд дослідивши усі обставини та надавши їм оцінку, вважає за можливе розстрочити відповідачу виконання рішення суду про стягнення заборгованості за надані Концерном «Міські теплові мережі» послуги з постачання теплової енергії у розмірі 131 329,20 грн., строком на 12 місяців.

За таких обставин, клопотання представника відповідача, який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про розстрочку виконання рішення суду, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, п/р № НОМЕР_2 , установа банку: Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, ) заборгованість за послуги з постачання теплової енергії (у приміщення 1,2,3 за адресою: АДРЕСА_1 ), за період з 01.11.2021 по 31.03.2024, у розмірі 131 329 (сто тридцять одна тисяча триста двадцять дев`ять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, р/р НОМЕР_3 , МФО 320478, Банк: ПАТ АБ «Укргазбанк», ) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок.

Розстрочити виконання рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 01 жовтня 2025 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 131 329 (сто тридцять одна тисяча триста двадцять дев`ять) гривень 20 копійок, строком на 12 місяців, шляхом сплати ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» рівними частинами по 10 944 (десять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 10 коп. щомісячно, починаючи з наступного дня набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Повне рішення суду складено 03 жовтня 2025 року.

Суддя І.А. Крамаренко