Справа №639/3054/25
Провадження №2/639/1274/25
Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Рубіжного С.О.,
за участю секретаря Чубенко О.С.,
представника позивача Зарубіна Є.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Харківводоканал» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
02 травня 2025 року до Новобаварського районного суду міста Харкова звернувся ОСОБА_1 до Харківської міської ради з позовом, в якому просить:
-визнати протиправними дії Харківської міської ради щодо демонтажу сараю у дворі житлового будинку АДРЕСА_1 та вилучення при цьому майна ОСОБА_1 , яке знаходилось в цьому сараї.
-зобов`язати Харківську міську раду відновити демонтований сарай, яким
користувався ОСОБА_1 , у дворі житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до Генерального плану 1955 року на тій самій змельній ділянці, де він знаходився, та повернути безпідставно вилучене майно ОСОБА_1 , яке знаходилось в сараї.
В обгрунтовування позову посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_2 .У дворі цього житлового будинку розташовано ряд господарських споруд (дерев`яні сараї), які використовувались мешканцями будинку.Розміщені сараї відповідають Генеральному плану забудови, розробленому в 1955 році.
Він більше 40 років постійно користувався однією із господарських споруд (дерев`яним сараєм, який був прибудований до цегляної стіни, що виконує роль паркану з боку сусіднього будинку, який розташований по АДРЕСА_3 ).
З 1997 року КВЖРЕП, а потім з 2007 року КП "Жилкомсервіс" включали плату за сарай до квитанцій за комунальні послуги. Плата за сарай заносилась до квитанцій за комунальні послуги окремим рядком, що підтверджують відповідні квітанції.
Згідно припису начальника дільниці № 66 Новобаварського р-ну КП "Жилкомсервіс" від 16.01.2020 року у 2020 році були проведені відповідні роботи щодо приведення сараю у належний технічний стан.
Щоб виконати вимоги припису він заказав металоконструкцію з профільної труби та профнастилу, яку було фактично встановлено в середину сараю, яким користувався, що видно з фотографій. При цьому зовнішні розміри (довжина та ширина) сараю у більшу сторону не змінилися.
ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів міської ради щодо приватизації сараю, або надання документів або довідки, що ОСОБА_1 користується цим сараєм на Законних підставах.
КП «Жилкомсервіс» повідомило, що: "на прибудинкової території є у наявності Господарські будівлі (сараї). Сараї обладнано на прибудинкової території багато років тому".
Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради повідомило ОСОБА_1 , що: «Приватизація квартири АДРЕСА_2 була здійснена у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на підставі документів відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом державного комітету України з житлово-комунального господарства від 15.09.1992 № 56 та технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Оформлено свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру, в якому вказано об`єкт приватизації та його технічна характеристика відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», первинних документів (заяви на приватизацію, довідки про склад сім`ї та займані приміщення, оформлених дільницею КП «Жилкомсервіс»).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.»
Сарай, яким користувався ОСОБА_1 , знаходився в складі допоміжних приміщень, які згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" були передані в спільну сумісну власність власникам квартир, саме в тих розмірах, як вони фактично були на момент приватизації, а не як на Генеральному плані 1955 року.
В ЖЕК знали, що на прибудинковій території знаходяться сараї, якими користуються мешканці будинку. З 1997 року КВЖРЕП, а потім з 2007 року до 2012 року КП "Жилкомсервіс" включали плату за сарай до квитанцій за комунальні послуги. До приватизації у мешканців не було ніяких документів на квартиру крім ордеру.
На сараї теж не було ніяких документів, але мешканці користувались сараями.
Так і у ОСОБА_1 не було ніяких документів на сарай, але він користувався сараєм.
Після приватизації було видано свідоцтво про право власності на житло і технічний паспорт на квартиру. На сарай ніяких документів видано не було.
ОСОБА_1 приватизував своє житло в 1999 році, саме в той період, коли здійснювались нарахування за сарай і він здійснював ці платежі (відповідні квитанції маються в наявності). Незважаючи на те, що ніяких документів на допоміжні приміщення після Приватизації житла, як і у інших мешканців будинку не було, ОСОБА_1 і інші мешканці продовжували користуватися своїми сараями, як це склалося історично.
Тому вина ОСОБА_1 , що в приватизаційні документи, які були видані, не було включено сарай, яким він користувався, відсутня.
Також звертає увагу на те, що згідно п. 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 p. N4-pn/2004 "Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з, власниками приватизованих квартир." З цього слідує, що незалежно від того приватизоване житло чи ні, ОСОБА_1 став співвласником допоміжних приміщень, які знаходяться на прибудинковій території. Відсутність документів на сарай, ніяк не позбавляє права користуватися цим допоміжним приміщенням.
Право ОСОБА_1 на користування сараєм, яким він користувався вже більше 40 років, який входить до складу допоміжних приміщень, що належать власникам квартир (в тому числі і йому) на праві спільної сумісної власності є конституційним.
В серпні 2021 року, на підставі рішення Харківської міської ради сарай було демонтовано без попередження ОСОБА_1 та в його відсутність.
Вважає дії щодо демонтажу сараю, яким користувався ОСОБА_1 , протиправними.
Отже вважає за необхідне звернути увагу, що сарай, яким користувався ОСОБА_1 був занесений до Генерального плану 1955 року.
ОСОБА_1 , на виконання припису начальника дільниці № 66 Новобаварського р-ну КП "Жилкомсервіс" від 16.01.2020 року, були проведені відповідні роботи щодо приведення сараю у належний технічний стан.
Наслідки здійснення демонтажу сарая, свідчать про порушення статті 41 Конституції України, яка визнає непорушним право власності, та є не заснованим на законі втручанням у право на мирне володіння майном, що гарантовано статтею 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.
У пункті 50, 51 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» від 14.10.2010 зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу $о Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.
Отже, демонтаж сараю, яким користувався ОСОБА_1 більше 40 років та який був занесений до Генерального плану 1955 року є порушенням прав ОСОБА_1 на мирне володіння майном.
Під час демонтажу сараю, яким користувався ОСОБА_1 , було також здійснено незаконне проникнення до сараю, що Свідчить про порушення ст. 30 Конституції України, якою кожному гарантується недоторканність житла та іншого володіння особи. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України (постанова № 2 від 28.03.2008) до "іншого володіння" відноситься і сарай. » При цьому також було незаконно вилучено та вивезено майно, яке знаходилось в сараї, а саме: будівельні матеріали (більше 100 штук цегли плюс половинки, 3 мішки піску), вживаний листовий метал (загальною вагою близько 150 кг), більше десятка дошок різного розміру, балка 100x50 довжиною майже 6 м, яка розміщувалась по діагоналі сараю. і Отже, незаконне проникнення до сараю є порушенням прав ОСОБА_1 , які Закріплені в Конституції України.
В результаті таких безпідставних та неправомірних дій ОСОБА_1 був незаконно позбавлений власності та майна, чим завдана йому значна для нього матеріальна шкода.
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 07 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, сплати судового збору та викладення обставин.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуто недоліки у визначений судом строк.
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 16 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду відкрито спрощене позовне провадження. Призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач (представник), згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа, ії представник в судове засідання не з`явився, Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, пояснення не надав.
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника адвоката Зарубіна Є.В., дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 60/100 часток квартири АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.09.1999 за реєстровим № 6-99-190130, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконкому Харківської міської ради (а.с. 11).
Відповідно до Генерального плату на території земельної ділянки прибудинкової території містять споруди Сараї (а.с. 12).
Як зазначено стороною позивача, він є власником сараю, як допоміжного приміщення, набутого в процесі приватизації квартири, в 2020 році на виконання припису КП «Жилкомсервіс» ним було здійснено поліпшення сараю, тобто змонтовано металеві стіни та дах. Не порушуючи при цьому зовнішні стіни старого сараю. Сарай він використовував на протязі 40 років, який також використовувався ще до нього. Старий сарай було збудовано забагато років до приватизації його квартири.
На підтвердження користування сараєм, позивачем надано квитанції про оплату послуг КП «Жилкомсервіс». Відповідно до яких нараховувалась плата за послугу «сарай» в розмірі 1 гривня (а.с.14-17).
Позивач неодноразово звертався до відповідних установ та органів з метою реалізації права на оформлення документації на сарай та надання у користування земельної ділянки.
Листом КП «Жилкомсервіс» від 12.05.2021 № П-21/4335.07-03 на заяву позивача від 09.04.2021 надано відповідь «Перевіркою встановлено, що на прибудинкової території є у наявності господарські будівлі (сараї). Сараї обладнано на прибудинкової території обладнано багато років тому. Користувачем одного з них є Ви, сарай некапітального типу, самовільно обладнаний. Одночасно повідомляємо, що господарські будівлі (гаражі, сараї) на баланс КП «Жилкомсервіс» не передавалися, не обліковуються підприємством, нарахувань за користування господарськими спорудами КП «Жилкомсервіс» не проводить. Іншої інформації стосовно Вашого сараю у КП «Жилкомсервіс» немає».
Листом Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 04.06.2021 № 4774 на заяву позивача від 01.06.2021 щодо видачі відповідного свідоцтва про право власності або внесення відповідного запису до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на допоміжне приміщення, а саме сарай, який розташований на прибудинковій території будинку по АДРЕСА_1 повідомлено, що Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
26.07.2024 Позивач звернувся до Виконавчого комітету Харківської міської ради з листом про повернення йому належного майна. Зазначив, що в серпні 2021 року була демонтована належна йому металева конструкція, яка знаходилась на прибудинковій території. Дана конструкція збірно-розбірного типу, виконана з профільної труби та профнастилу, використовувалась в якості сараю, знаходилась на місці старого сараю, яким він користувався з 1980 року, а його родина користувалась цим сараєм ще з 40-х років минулого століття. Сарай входить до складу розташованих на прибудинковій території допоміжних приміщень, що належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир. Сараї (допоміжні приміщення), що знаходяться на прибудинковій території занесені до Генерального плану 1955 року. Мій сарай було розібрано та вивезено. Після йому було запропоновано для повернення мого майна звернутися з відповідною заявою до "Зберігача" - КП "Харківводоканал" за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 324. Неодноразові спроби звернутися з заявою за вказаною адресою були марні, так Як вказаний об`єкт постійно закритий, ніяких працівників там застати неможна. Після того, як я зв`язався з інформаційним центром КП "Харківводоканал", виклав своє питання мені було запропоновано звернутися до міськвиконкому.
На підтвердження доводів щодо приведення сараю в належний стан надав фотознімки для порівняння (а.с.30,31)
Позивачем надано суду копію рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 01.12.2020 № 722 «Про звільнення території міста Харкова від самовільно встановлених об`єктів», яким вирішено звільнити територію міста Харкова від самовільно (незаконно) встановлених об`єктів шляхом демонтажу.
Виконання рішення доручено Департаменту територіального контролю Харківської міської ради залучити суб`єктів господарювання до виконання робіт щодо звільнення території міста від самовільно ( незаконно) встановлених об`єктів та приведення звільненої від зазначених об`єктів території у придатний для подальшого використання стан. До вказаного переліку самовільних ( незаконних) об`єктів, що підлягала демонтажу була включена тимчасова споруда (металевий гараж) біля будинку по АДРЕСА_1 (додаток 1 до рішення Харківської міської ради) ( а.с.68-70)
Згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Частинами 1,2 ст. 10 цього Закону визначено, що Утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі №1-2/2004 від 02.03.2004 року №4-рп/2004, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Пунктом 4.2 Рішення визначено, що Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону ( 2482-12), стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Суд оцінивши надані позивачем докази, вважає недоведеним позивачем доводів, що демонтована тимчасова металева споруда є невід`ємною частиною у праві власності на квартиру, тобто тим допоміжним приміщенням, на яке набуто право власності під час приватизації квартири.
Не надано доказів, що сарай яким користувався, позивачу було виділено із спільної власності майна співвласників допоміжних приміщень.
При цьому встановлено із звернень позивача до відповідних установ, організацій та органів місцевого самоврядування, та пояснень самого позивача, що він користувався сараєм, відповідно за його утримання сплачував комунальну послугу, що вказує на виконання зобов`язання щодо утримання майна як співвласником допоміжного приміщення.
Також встановлено, що ним було здійснено облаштування сараю, тобто змонтовано металеві стіни та дах. Та як зазначено позивачем, не порушуючи при цьому зовнішні стіни старого сараю, на підтвердження чого надано фотографії.
Проте зазначені фотографії суд не вважає достовірними доказами підтвердження цих обставин.
Стосовно доводів позивача протиправних дій відповідача щодо демонтажу металевої споруди та порушення права володіння, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 10 Законом України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема: здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 34 цього ж Закону правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.
Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.
Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.
У розділі ІІ Правил благоустрою території міста Харкова, визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціальнокультурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту
Відповідно до пункту 5.10.13 5.10.17 Правил благоустрою території міста Харкова, звільнення території міста Харкова від зазначених у п. 5.10.2. цього параграфа об`єктів здійснюється підприємствами комунальної власності територіальної громади міста Харкова, уповноваженими рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. До виконання заходів зі звільнення території можуть залучатися інші підприємства та організації. 5.10.14. Територія міста Харкова звільняється від самовільно розміщених об`єктів (майна) після прийняття виконавчим комітетом Харківської міської ради відповідного рішення. 5.10.15. Звільнення території міста Харкова від майна (об`єктів) здійснюється шляхом демонтажу таких об`єктів, їх транспортування до місця зберігання чи утилізації, передачі відповідальній особі комунального підприємства (зазначеного в рішенні міськвиконкому) під розпис. 5.10.16. Під демонтажем у цьому Порядку необхідно розуміти комплекс заходів, які передбачають відокремлення зазначених у даному параграфі об`єктів, а також майна, що знаходиться в цих об`єктах, від місця їх розташування або їх основи, фундаменту, тощо (у тому числі від`єднання від інженерних мереж при необхідності), транспортування на місце подальшого зберігання, утилізації, тощо. 5.10.17. Звільнення території від майна (об`єктів) здійснюється у присутності уповноваженої посадової особи Адміністрації відповідного району Харківської міської ради, уповноваженого представника Інспекції з благоустрою міста Харкова Департаменту контролю та аудиту, уповноваженого представника Юридичного департаменту, уповноваженого представника Управління земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин незалежно від присутності особи, що здійснила встановлення (будівництво) об`єкта або заявляє право на майно (об`єкт).
Відповідно до статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
На підставі аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що порядок та реалізація суб`єктом владних повноважень щодо демонтажу тимчасової споруди залежить від виду об`єкту, що підлягає демонтажу.
Орган місцевого самоврядування має повноваження приймати рішення про демонтаж об`єктів, якщо такі належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою.
Якщо об`єкт не є тимчасовою спорудою, його може бути примусово знесено в порядку, встановленому Законом «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI, за судовим рішенням, ухваленим за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Також судом встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м.Харкова перебувала цивільна справа № 639/7774/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи-Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про знесення самовільно побудованого об`єкту та приведення земельної ділянки у належний стан.
У цій справі рішенням суду 30 червня 2021 року, залишеним без змін потановою Полтавського апеляційного суду від 11 січня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи-Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» - задоволено
Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно побудовану нежитлову одноповерхову споруду, яка знаходиться на придомовій території у дворі житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та привести зазначену земельну ділянку у попередній стан.
В судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання щодо долучення судових рішень, ухвалених у зазначеній справі для повного та всебічного розгляду справи, проти чого не заперечували позивача та його представник. Проте зазначили що виконання рішення у справі № 639/7774/20 не пов`язано з розглядом цієї справи,
У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 320/4938/15-ц, зазначено, що преюдиційні факти- це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Судовими рішеннями у справі № 639/7774/20 встановлено, що згідно відповіді КП «Жилкомсервіс» від 21.01.2020 року на звернення ОСОБА_2 , у дворі житлового будинку АДРЕСА_1 розташовано ряд господарських споруд (дерев`яні сараї), які використовуються мешканцями будинку. Розміщені сараї відповідають Генеральному плану забудови, розроблену у 1955 році. Господарські споруди, якими користуються мешканці кв. АДРЕСА_5 , знаходяться у незадовільному технічному стані. У 2007 році власником квартири АДРЕСА_5 прибудовано до існуючого сараю дерев`яну споруду розміром 2мх2,5м., яка у Генеральному плану відсутня. У межах наявних повноважень начальником дільниці №43 КП «Жилкомсервіс» власнику кв. АДРЕСА_5 надано повідомлення з питань приведення дерев`яних сараїв у належний технічний та санітарний стан, а також надання дозвільних документів на прибудовану споруду.
У 2020 році мешканці будинку АДРЕСА_1 стали звертатися з колективними заявами до виконавчих органів Харківської міської ради та мера міста з приводу незаконного будівництва ОСОБА_1 гаражу без згоди сусідів.
Начальником дільниці №66 Новобаварського району КП «Жилкомсервіс» надавався ОСОБА_1 припис щодо припинення виконання ремонтних робіт самовільно побудованої частини господарської споруди, який залишився без реагування.
Спеціалістами Департаменту територіального контролю виконавчого комітету Харківської міської ради виїздом на місцевість встановлено розміщення по АДРЕСА_1 тимчасової споруди некомерційного призначення. Відповідно до п. 5.10.6 Правил благоустрою території міста Харкова, затверджених рішенням Харківської міської ради від 16.11.2011 року № 504/11, матеріали щодо самовільно (незаконно) встановлених об`єктів малих архітектурних форм некомерційного призначення, тимчасових споруд некомерційного призначення, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, механізмів направлені до адміністрації району.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 01.12.2020 року №722 «Про звільнення території міста Харкова від самовільно встановлених об`єктів» доручено Департаменту територіального контролю Харківської міської ради залучити суб`єктів господарювання до виконання робіт щодо звільнення території міста від самовільно (незаконно) встановлених об`єктів та приведення звільненої від зазначених об`єктів території у придатний для подальшого використання стан. До вказаного переліку самовільних (незаконних) об`єктів, що підлягають демонтажу, зазначена тимчасова споруда (металевий гараж) біля будинку по АДРЕСА_1 (додаток 1 до рішення Харківської міської ради).
Відповідач ОСОБА_1 , без дозволу інших співвласників будинку, самовільно здійснив будівництво на земельній ділянці прибудинкової території загального користування, тому таке будівництво є протиправним та таким, що порушує права співвласників будинку, підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, шляхом знесення самовільне побудованої надвірної споруди та приведення земельної ділянки у попередній стан, тобто без самовільно збудованого об`єкту, оскільки відповідач, скористувавшись своїм правом, зніс сарай, який перебував у напівзруйнованому стані.
Також із судових рішень фактично вбачається, що у своїх заявах по суті, ОСОБА_1 захищаючи право посилався на обставини та докази, аналогічні доводам та частково поданих доказів у позовній заяви у цій справі.
Таким чином судом встановлено, що позивач всупереч вимог законодавства щодо здійснення права спільної власності, здійснив дії щодо знесення старого сараю, та на земельній ділянці облаштував тимчасову металеву споруду, чим порушив правила благоустрою та права співвласників майна. Доказів, що демонтована споруда є капітальною позивачем також не надано.
Органом місцевого самоврядування в межах своїх повноважень вжито заходів щодо демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди, у спосіб передбачений законодавством, та роз`яснено про порядок повернення майна. Доказів, щодо вжиття заходів позивачем повернення майна до звернення до суду на надано.
Вимоги до зберігача КП «Харківводоканал» не заявлено. При цьому під час розгляду справи, судом було запропоновано надати докази щодо звернення до відповідача та третьої особи для отримання документів, складених під час виконання рішення про звільнення території міста. В судовому засіданні представником позивача долучено лист КП «Харківводоканал» від 15.09.2025 № 23-23/9482, про неможливість надання копій документів з інвентаризаційної справи на обєкт за адресою: АДРЕСА_1 під обліковим номером МАФ 423 у звязку зі спливом термінів ії зберігання.
Також в позові заявлено вимоги про повернення майна яке зберігалось в демонтовані споруді позивача, проте будь якого доказу наявності цього майна не надано.
Також слід зазначити, що звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права. не заявляв клопотання про залучення до участі у справі власників квартир будинку,
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
В силу ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5 , 13, 76-81,82, 133, 141, 200, 247, 265, 280-282 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Харківводоканал» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;
Повний текст рішення складено 03.10.2025.
Суддя С.О. Рубіжний