КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року у складі судді Майбоженко А.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» у якому просила стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі: 72 023 грн - сплачених на виконання Договору про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет Комфорт №33РП/01/2022 від 28 січня 2022 року, 28 889 грн 50 коп - інфляційних втрат, 5 748 грн - 3% річних та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 605 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 28 січня 2022 року між позивачкою та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було укладено Договір №33РП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт».

Згідно умов вищевказаного Договору, відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» бере на себе зобов`язання протягом дії даного договору, та на його умовах, надати пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта. Зобов`язується надати якісну та кваліфіковано медичну допомогу. Вартість послуг наданих за цим договором становить 72 023 грн, яку згідно п. 8.4 цього Договору було сплачено пацієнтом в день підписання Договору.

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань з оплати вартості медичної допомоги підтверджується рахунком-фактурою № 70852 від 28.01.2022.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Позивачка була змушена 08 березня 2022 року виїхати за межі України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в позивачки народився син ОСОБА_2 в м. Відень, Австрія.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за Договором про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів №33РП/01/2022 від 28 січня 2022 року не виконав послуг з ведення пологів не надав.

13 березня 2022 року ОСОБА_1 , через електронну пошту позивачка звернулася до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про припинення Договору про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів №33РП/01/2022 від 28 січня 2022 року та повернення коштів.

27 квітня 2022 року позивачка у відповідь на своє звернення отримала підтвердження про прийняття заяви про розірвання договору та повернення коштів.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово отримувала повідомлення про те, що питання щодо повернення коштів знаходиться на фінальному етапі, однак кошти повернуті так і не були.

Враховуючи вищевикладене, позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача грошових коштів.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі: 69 523 грн - основна сума боргу за Договором №33РП/01/2022 від 28 січня 2022 року про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт»; 23 677 грн 62 коп - інфляційних втрат; 5 543 грн 54 коп - 3% річних; 6 000 грн - витрат на професійну правничу допомогу; 1 120 грн 36 коп - судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат та розстрочити виконання рішення суду про стягнення коштів у розмірі 69 523 грн на три місяці зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 23 174 грн 33 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що положення ст. 617 ЦК України звільняють ТОВ «Лелека» від відповідальності передбаченою ст. 625 ЦК України.

Скаржник вказує, що будівля полового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії, робота була призупинена і введення військового стану офіційно визнається форс-мажорною обставиною.

Крім того, нарахування та сплата інфляційних втрат та трьох процентів річних не передбачено умовами укладеного договору ведення.

Скаржник звертає увагу, що не заперечує суму у розмірі 69 523 грн, яку необхідно повернути позивачці.

Посилається на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення. Однак, згідно фінансової звітності за I півріччя 2024 року ТОВ «Лелека» має збиток 16 324 000 грн.

Вказано, що з урахуванням воєнного стану, виїзду мільйонів українців за кордон поті пацієнтів ТОВ «Лелека» значно впав та навіть після часткового відновлення своєї діяльності з 01 вересня 2022 року не може повноцінно досягнути основної мети від свої господарської діяльності та отримати прибуток.

Зазначає, що у ТОВ «Лелека» не достатньо коштів щоб розрахуватись за всіма борговими зобов`язаннями і одночасно з цим не стати банкрутом.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Дадіверіна Л.І. в інтересах ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року - залишити без змін. Вирішити питання судових витрат. Вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні адвокат Дадіверіна Л.І. в інтересах ОСОБА_1 заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення.

Представник ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» до суду не з`явився про розгляд справи повідомлявся належно (а.с. 115-116 т.2).

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується відповідачем в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, апеляційний суд здійснює його перегляд в частині лише вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду.

Судом встановлено, що 28 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" був укладений Договір № 33РП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет Комфорт (а.с. 14-21 т.1).

Згідно п. 8.1 Договору вартість послуг, наданих за цим договором становить 72 023 грн.

Відповідно до п. 8.4 договору ведення вартість медичної допомоги, зазначена в п. 8.1. Договору сплачується Пацієнтом одноразово у формі 100 % передплати, в день підписання Договору.

Також 28 січня 2022 року між позивачкою та ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" укладено договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003300. Агентом страховика виступає ТОВ "Пологовий будинок "Лелека", страховий платіж складає 2 500 грн (а.с. 22-26 т.1).

Підписано між ОСОБА_1 та ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" й заяву застрахованої особи, що є додатком №1 до договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003300 (а.с. 27 т.1).

Додатковою угодою № 1 до Договору про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів № 33РП/01/2022 від 28 січня 2022 року сторонами встановлено, що 100 % (стовідсоткова) оплата вартості медичної допомоги (медичних послуг) у розмірі визначеному п. 8.4 Договору, має бути здійснена Пацієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання Договору (а.с. 28 т.1).

Відповідно до рахунку-фактури № 70852 від 28 січня 2022 року позивачкою 29 січня 2022 сплачено 72 023 грн, із них 69 523 грн сплачено на рахунок відповідача, а сума 2 500 грн (страховий платіж) була сплачена на користь ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" (а.с. 29 т.1).

Крім того, 13 березня 2022 року ОСОБА_1 на електронну пошту відповідача було направлено лист про розірвання договору з підстав знаходження за кордоном та неможливістю повернутися на території України через військовий стан, а також просила повернути кошти (а.с. 35 т 1).

27 квітня 2022 року відповідач надав відповідь на електронний лист позивачки та повідомив, що не знімає з себе зобов`язань про повернення коштів, а також буде вчиняти дії щодо прискорення даного процесу (а.с. 36 т.1).

07 листопада 2023 року та 20 травня 2024 року позивачка зверталася до ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" з заявами про повернення коштів (а.с. 40, 41 т.1).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що невиконання умов договору відповідачем могло бути наслідком поважних та об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації, що визнана форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Разом із тим, відповідно до статті 617 ЦК України обставини непереборної сили, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Колегія суддів також зауважує, що позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договорів, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині застосування статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджуються обставини звернення позивачки з вимогою до відповідача про повернення сплачених коштів, проте вказана вимога не була виконана відповідачем.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

Враховуючи норми Закону України "Про торгово-промислові палати України", який визначає право посвідчення форс-мажорних обставин Торгово-промисловою палатою України та відсутність виданого ТППУ Сертифікату щодо умов укладеного між сторонами договору та яким би було підтверджено існування форс-мажорних обставин щодо обов`язку відповідача повернути позивачці передані нею кошти у зв`язку з ненаданням послуг протягом тривалого періоду часу, що виключає правові висновки про наявність у правовідносинах між сторонами форс-мажорних обставин й підстав до звільнення від повернення коштів, рівно як і уникнення відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, не дають.

Суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача про те, що позовні вимоги в частині застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України не підлягають задоволенню з огляду на введення військового стану, що офіційно визнано форс-мажорною обставиною, оскільки відповідачем не надано відповідних документів, прийнятих ТПП України (сертифікату) щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором у вигляді повернення грошових коштів пацієнту за спливом більше 3,5 років після його розірвання у встановленому порядку.

Установлено, що вартість майбутніх пологів позивачкою було сплачено до вторгнення рф в Україну, 28 січня 2022 року й протягом більше 3,5 років відповідач користується чужими грошима, не повертаючи їх власнику згідно поданих заяв 12 березня 2022 року, 27 квітня 2022 року (а.с. 35, 36 т.1).

Отже, як установлено, оплачені ОСОБА_1 послуги надано не було й на неодноразові звернення кошти не повернуто.

Посилання апеляційної скарги на тяжкий фінансовий стан підлягає відхиленню, остільки покращення такого стану за рахунок незаконного користування чужими грошима протягом тривалого періоду часу й, таким чином, його погіршення власника коштів, суперечить моральним засадам суспільства.

Відсутні у справі належні та допустимі докази на підтвердження факту руйнування приміщень відповідача за наслідками військової агресії рф, в той час як відповідно до інформації, розміщеної в мережі Інтернет, відповідач активно веде господарську діяльність, надаючи пацієнтам багатопрофільну медичну допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції відхиляє як неспроможні посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, у якій зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, і що положення статті 617 ЦК України звільняють ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" як боржника від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд також відхиляє послання відповідача на постанови Київського апеляційного суду винесені по конкретних справах, оскільки відповідно до припису частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах суду касаційної інстанції.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

З огляду на ведене, рішення суду в оскарженій частині щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягає залишенню без змін в оскарженій частині відповідно до статті 375 ЦПК України.

Щодо заява відповідача про розстрочення виконання судового рішення на 3 місяці, апеляційний суд вказує про таке.

У разі необхідності в резолютивній частині також вказується про, зокрема, надання відстрочення або розстрочення виконання рішення (пункт 2 частина 7 статті 265 ЦПК України).

Відповідно до статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

При цьому, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у цій справі відповідачем не наведено доказів на підтвердження обставин, які давали б підстави для розстрочення виконання рішення суду, натомість суд врахував баланс інтересів учасників справи, зазначивши, що позивачка з 2022 року не має можливості користуватися власними коштами.

Окрім цього, підлягає врахуванню і та обставина, що у заяві про розстрочення виконання судового рішення відповідач клопотав про таке розстрочення протягом трьох місяців (а.с. 95, 96 т.1), в той час як оскаржуване рішення ухвалено 02 квітня 2025року, а тому зазначений у заяві строк давно сплинув.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: