У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 червня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Ішуніна Л. М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Під час ознайомлення з матеріалами зазначеної позовної заяви судом встановлено, що її подано без додержання вимог, визначених статтями 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), з огляду на таке.

Пунктом 4 частиною третьою статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Крім того, відповідно до вимог пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Тож, відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміст позову - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог процесуального законодавства, що забезпечує прийняття суддею заяви та порушення ним провадження у справі.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звертається до суду з позовною вимогою про визнання за нею права власності на 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що 21 серпня 2002 року вона уклала Інвестиційний контракт про інвестування у житлове будівництво № 34790, за яким здійснювала інвестування у спорудження вищевказаної квартири. Зазначає, що 24 січня 2005 року вона прийняла квартиру від забудовника та 08 листопада 2005 року отримала свідоцтво про право власності на квартиру і технічний паспорт, однак договір та супровідні документи, а також свідоцтво про право власності були оформлені на відповідача. Указане обумовлене тим, що позивач, працюючи в установах, де передбачено державне забезпечення житлом, мала намір стати на квартирний облік. У 2003 році вона реалізувала належне їй право та до теперішнього часу перебуває на квартирній черзі у Солом`янському районі. Звертає увагу, що саме вона здійснювала інвестування у нерухоме майно за рахунок власних коштів та грошових переказів від батька.

Однак, позивач не надала доказів, що підтверджують обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, зокрема, документів на підтвердження того, що інвестиційний контракт та супровідні документи були укладені нею, оскільки з їх змісту вбачається, що вони були укладені з відповідачем в інтересах якої на підставі довіреності діяла позивач. Крім того, позивачем надані лише докази, що підтверджують у неї наявність коштів у сумі, за яку можна було придбати квартиру, однак доказів інвестування цих коштів нею саме у спірну квартиру не надано, будь-які квитанції, виписки, що підтверджували б перерахування коштів на рахунок компанії забудовника відсутні.

Таким чином, позивачем не надано та не зазначено докази, що підтверджують обставини, викладені в позовній заяві.

Крім того, згідно з вимогами частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У додатках до зустрічної позовної заяви відсутній документ, який підтверджує сплату судового збору, однак разом з позовною заявою позивач подала заяву про зменшення розміру судового збору та відстрочення його сплати, посилаючись на те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, що підтверджується низьким рівнем доходу, зокрема, за останні 6 місяців її заробітна плата становить 15 000 грн на місяць, а також тим, що вона є усиновлювачем малолітньої дитини, витрати на утримання якого несе самостійно.

Враховуючи вищевикладене, що сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання цього позову становить 15 140 грн, відносно річного доходу позивача у 180 000 грн становить близько 12%, що перевищує 5% її річного доходу, наявні законні підстави для зменшення розміру судового збору та відстрочення його сплати. Просила заяву задовольнити.

Відповідно до частини 1 першої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Положеннями статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

В рішеннях у справах «Kniat v. Poland» та «Jedamski and Jedamska v. Poland» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Враховуючи вищевикладені норми, підставою для звільнення сторони у справі від сплати судового збору є відсутність у неї доходу або його наявність у розмірі, що не перевищує мінімальні соціальні стандарти, встановлені законодавством для відповідної категорії громадян.

З матеріалів позовної заяви та заяви про зменшення розміру та відстрочення сплати судового збору, наданих позивачем до суду встановлено, що річний дохід позивача за попередній календарний рік (з січня 2024 року по грудень 2024 року) становив 426 379,52 грн, відповідно 5% від її річного доходу становить 21 318,98 грн, тобто судовий збір у розмірі 15 140 грн не перевищує 5% її річного доходу за попередній календарний рік. При цьому, позивачем не наведено обґрунтування, з яких відомостей та яким чином нею було розраховано її річний дохід в розмірі 180 000 грн, будь-яких розрахунків та доказів на підтвердження зазначеної суми останньою не надано. Крім того, позивачем не зазначено яку частину доходу вона витрачає на дитину, та такий розмір не підтверджений доказами.

Таким чином, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами її скрутне матеріальне становище, а судом не встановлено наявності підстав для зменшення розміру судового збору та відстрочення його сплати, відповідно, відсутні підстави для задоволення заяви.

Пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана, зокрема, фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року становив 3 028 грн.

Отже розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру повинен становити не менше 1 211,20 грн (3 028х0,4=1 211,20), але не більше 15 140 грн (3 028х5=15 140).

На підставі зазначеного, враховуючи наявність у позовній заяві вимоги майнового характеру, виходячи з ціни позову, яка становить 3 900 000 грн, судовий збір за подання позовної заяви у цій справі підлягає сплаті у розмірі 15 140 грн (3 900 000х1%/100 = 39 000 грн, що перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 15 140 грн або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір за подання позовної заяви до Солом`янського районного суду м. Києва має бути перераховано або внесено на наступні реквізити: отримувач коштів: УК у Солом`янському районі/Солом`янський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Окрім того, згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Частиною першою, другою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З огляду на викладене, враховуючи, що матеріали позовної заяви містять докази, що підтверджують набуття права власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку відповідачем, а відповідно до статті 392 ЦК України саме власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовна вимога про визнання права власності на майно не відповідає належному способу захисту права особи, яка право власності на це майно не набула, тому позивачу необхідно визначити який саме спосіб захисту сприятиме відновленню її порушеного суб`єктивного права, за захистом якого вона звернулася до суду.

Таким чином, згідно з чинним законодавством, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати підстави та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивач повинна визначитись з ефективним способом захисту її порушеного права.

Усуваючи недоліки, позивачеві необхідно взяти до уваги викладене та надати суду позовну заяву у новій редакції, визначившись з ефективним способом захисту, що сприятиме захисту її порушеного права, докази, що підтверджують обставини, викладені в позовній заяві, та докази сплати судового збору або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог статті 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; якщо позивач не усунув недоліки у встановлений судом строк, заява вважатиметься неподаною і повертається позивачеві.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 175-177, 185, 260 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності залишити без руху.

Надати позивачу строк у десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання ухвали суду у зазначений строк, позов буде вважатися неподаним та повернутий позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили негайно після її підписання суддею, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л. М. Ішуніна