Справа № 462/6473/25
провадження 2/462/2487/25
У Х В А Л А

06 жовтня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши клопотання представника позивача про витребування доказів, в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

представник позивача звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів. Вимоги клопотання мотивовано тим, що надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Позивач у позовній заяві не зазначав про необхідність витребування доказів, оскільки, зважаючи на норми чинного законодавства, позивачем було надано належні та допустимі докази, що підтверджують його позицію, а необхідність витребування безпосередньо банківської виписки виникла в процесі розгляду справи в суді. Просив суд поновити пропущений строк звернення з вказаним клопотанням.

Дослідивши матеріали поданого клопотання, суд приходить до переконання про необхідність відмови в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина 1).

Таким чином, у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він відновленню.

У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі №9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Оцінюючи клопотання представника позивача про поновлення строку на подання заяви про витребування доказів, слід зазначити, що жодної об`єктивної чи поважної причини пропущення строку позивачем не наведено. У клопотанні містяться лише загальні посилання на завдання цивільного судочинства та конституційні принципи судового захисту прав, однак ці аргументи не є підставами у розумінні статті 126 Цивільного процесуального кодексу України, яка вимагає надання обґрунтованих причин пропуску процесуального строку.

Формальні й абстрактні твердження про те, що поновлення строку нібито «відповідатиме завданню цивільного судочинства» або забезпечуватиме «реалізацію права на доступ до правосуддя», не можуть бути прийняті судом до уваги як об`єктивна причина. Навпаки безпідставне та необґрунтоване поновлення строків руйнує засади цивільного судочинства, яке має бути справедливим, змагальним та ефективним, а також суперечить принципу правової визначеності.

Більше того, аналіз змісту позовної заяви не підтверджує, що позивач вчиняв будь-які дії з метою попереднього витребування зазначених документів, які, за його ж твердженнями, мають істотне доказове значення для правильного вирішення спору. Навпаки, з клопотання представника чітко вбачається, що при подачі позову, позивач вважав наданими всі необхідні, належні та допустимі докази, достатні для підтвердження своєї правової позиції. Отже, посилання на попередні запити до банку виглядають необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути враховані судом як обставина, що впливає на оцінку повноти поданих доказів.

Щодо твердження представника позивача про те, що у разі відмови в поновленні строку суд виявить надмірний формалізм або обмежить право на доступ до суду, слід зазначити, що такі міркування є хибними та маніпулятивними. Неприйняття судом клопотання, поданого з порушенням строків без належного обґрунтування, не може автоматично вважатися порушенням прав сторони чи обмеженням доступу до правосуддя. Кожна сторона зобов`язана діяти добросовісно та дотримуватись процесуальних вимог, зокрема щодо строків подання заяв і клопотань.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що представник позивача об`єктивно не мав можливості подати клопотання своєчасно. Навпаки, в представника позивача було достатньо часу для належної підготовки процесуальних документів, і проігноровані ним строки не можуть бути компенсовані через узагальнені посилання на конституційні права.

Враховуючи викладене, поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів є необґрунтованим, юридично необ`єктивним і не відповідає засадам цивільного процесу, а не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 19, 84, 175, 177, 187, 274, 277 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- відмовити за безпідставністю.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: А.І. Ліуш