Справа № 646/537/24
Провадження № 2/646/1464/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.09.2025 року Основ`янський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борщ Л.В.,

представника позивача Ткаченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою та відшкодування моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 25.01.2023 року о 07 год. 15 хв. ОСОБА_2 , керуючитранспортним засобом марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Чугуївській, 35 в м. Харкові, рухаючись заднім ходом, не впевнившись в безпеці виконуючого маневру, допустив наїздна належний йому транспортний засіб марки «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.03.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто доадміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «Toyota Venza» отримав механічні пошкодження.

Згідно звіту № 186/23 про оцінку вартості(розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 11.03.2023 року,вартість відновлювального ремонту склала131555 грн. 39 коп.

Сума страхового відшкодування, яка була відшкодована ПрАТ « СК «ВУСО» становила52420 грн. 73 коп., натомість фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Venza»,склала 109962 грн. 00 коп. Різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля та сумою виплат страхового відшкодування, яку здійснило ПрАТ «СК «ВУСО», фактично становить 57541грн. 27 коп.

Крім того, за сплату рахунку позивачем сплачена комісія в розмірі 500 грн. 00 коп.

Таким чином, сума реальних збитків позивача, пов`язаних з необхідністю відновлення пошкодженого автомобіля склала 58041 грн. 27 коп.

Оскільки, вартість майнового збитку, завданого пошкодженнямавтомобіля, перевищує виплачений йому розмір страхового відшкодування, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь збитки пов`язані з необхідністю відновлення пошкодженого автомобіля у розмірі 58041 грн. 27 коп., моральну шкоду в сумі 10000 грн. 00 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп., та витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 9800 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому виклав заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що ПрАТ «СК «Вусо» зобов`язана сплатити позивачу завдану шкоду в межах страхового відшкодування. Тому претензії позивача щодо відшкодування ним різниці між фактичною вартістю відновлення автомобіля та сумою виплаченого страхового відшкодування є безпідставною. Стосовно відшкодування моральної шкоди, відповідач зазначив, що вказану позовну вимогу визнає частково в сумі 3000 грн. 00 коп., а вимогу щодо стягнення з нього витрат на правову (правничу) допомогу адвоката визнає в сумі 2000 грн. 00 коп.

Позивач у відповідності до вимог ст. 179 ЦПК України надав відповідь на відзив, в якому виклав свої пояснення, міркування і аргументи, згідно яких вказав, що позиція ОСОБА_2 є надуманою, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача під час судового розгляду заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Суд вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено під час судового розгляду, 25.01.2023 року о 07 год. 15 хв. в м. Харкові по вул. Чугуївській, 35 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом та не впевнившись в безпеці виконуючого маневру, допустив наїзд на транспортний засіб марки «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.03.2023 року по справі № 646/634/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 9-11).

Згідно даних РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області, вантажний автомобіль марки «MAN» з 20.08.2022 року по теперішній час зареєстровано на ОСОБА_3 (а.с. 37).

Як повідомив власник транспортного засобу марки «MAN» ОСОБА_3 у листі від 20.10.2023 року, на момент ДТП він з ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах (а.с. 38).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MAN» реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», що підтверджується полісом № 211560316.

Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 160000 грн. 00 коп. Розмір франшизи складає 3000 грн.000 коп. (а.с. 130).

Згідно звіту № 186/23 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 11.03.2023 року, який був складений ФОП ОСОБА_4 , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля марки «Toyota Venza» склала 63402 грн. 64 коп. з урахуванням ПДВ (а.с. 14-18).

ПрАТ «Вусо» фактично виплатило позивачу страхове відшкодування за страховим випадком в сумі 52420 грн. 73 коп. (а.с. 33).

Разом з тим, суд звертає увагу на заяву представника ПрАТ «СК «ВУСО» від 09.06.2025 року, згідно якої між ОСОБА_1 та страховиком не було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування в порядку, передбаченому п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 128).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України № 1961-VI від 01.07.2004 року) визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону України № 1961-VI від 01.07.2004 року страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-VI від 01.07.2004 року при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Як зазначено у висновках, наведених у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України № 1961-VI від 01.07.2004 року у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України № 1961-VI від 01.07.2004 року).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Наявність вини в діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25.01.2023 року, встановлена постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.03.2023 року і, відповідно до вимог ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦК України, не підлягає доказуванню.

Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки «MAN» на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» згідно полісу № 211560316, обов`язок з виплати страхового відшкодування виник у вказаного страховика. Розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, встановлений у сумі 160000 грн. 00 коп. (а.с. 130), а тому вимоги про стягнення з ОСОБА_2 вартості відновлювального ремонту у сумі 55041 грн. 27 коп. є безпідставними.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12 Закону України № 1961-VI від 01.07.2004 року страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як зазначено у п. 36.6. ст. 36 Закону України № 1961-VІ страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, сума франшизи у розмірі 3000 грн. 00 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Приймаючи до уваги, що сам факт завдання моральної шкоди обґрунтовується ОСОБА_1 також обставинами, що випливають з факту пошкодження автомобілю, обов`язок щодо відшкодування такої моральної шкоди покладається судом на відповідача ОСОБА_2 . Так, позивач на обґрунтування доводів про наявність моральних страждань посилається на факт душевних страждань, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, неможливість використання належного йому транспортного засобу, що змінило та ускладнило його постійний спосіб життя.

На підставі ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом виходячи з вимог розумності і справедливості, з урахуванням характеру дій відповідача ОСОБА_2 , який завдав шкоду майну з необережності. Приймаючи до уваги зазначене, а також часткове визнання позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди, розмір її компенсації призначається судом в 4000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Матеріали справи свідчать, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви і визначеною ним ціною позову 68041 грн. 27 коп., та відповідно сплачено судовий збір 1073 грн. 60 коп. Судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 7000 грн. 00 коп. (3000 грн. 00 коп. + 4000 грн. 00 коп.), що складає 10,3 % від 68041 грн. 27 коп.), відповідно сума судового збору 111 грн. 13 коп. (10,3 % від 1073 грн. 60 коп.). За таких обставин з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 111 грн. 13 коп.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Як передбачено ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Під час розгляду справи в суді представництво інтересів позивача здійснював адвокат Ткаченко В.В. на підставі Договору про надання правової допомоги від 07.07.2023 року (а.с. 91-92).

Вартість таких послуг становить 9800 грн. 00 коп. (а.с. 94).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9800 грн. 00 коп. покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 7000 грн. 00 коп., що складає 10,3 % від 68041 грн. 27 коп., з урахуванням позиції відповідача щодо покладення на нього вказаних витрат в сумі 2000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст. ст. 6, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою та відшкодування моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 3000 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 4000 грн. 00 коп., а всього 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 111 грн. 13 коп. та витрати на професійну правничу допомогу 2000 грн. 00 коп., а всього 2111 (дві тисячі сто одинадцять) грн. 13 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Представник позивача: ОСОБА_5 , адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», адреса для листування: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, .

Суддя -