Справа №461/5939/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю:секретаря судового засідання Козака Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 106805,68 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 07.11.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №Z60.277.70968. Згідно із кредитним договором, відповідач отримав кредит в розмірі 56165,00 грн. зі сплатою 15,5% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, в тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого, станом на 22.04.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 106805,68 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22.04.2021 року. Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по поточному рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22.04.2021 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2021 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Z60.277.70968 від 07.11.2017 року в сумі 106805,68 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2 270,00 грн. судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.07.2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 18.10.2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено. Скасовано заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2021 року винесене у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

05.03.2025 року відповідачем ОСОБА_1 та представником відповідача ОСОБА_2 скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредиту та прострочена плата за обслуговування кредиту, відповідно до ч.1 ст.11, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною умовою договору, так як така інформація надається по запиту позичальника на безоплатній основі. Вказує, що пунктом 1.9 Кредитного договору Банком фактично було встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».За наведених обставин просить у задоволенні позову відмовити.

29.03.2023 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій представник АТ «Ідея Банк» зазначив, що позивачем за зустрічним позовом не доведено нікчемності умови п.1. 9 Кредитного договору, оскільки сторони кредитного договору узгодили, що плати за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуг, які банк зобов`язаний надати позичальнику безоплатно, відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», та які вказані в п.9.16.14. Просить у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

13.03.2025 року представником АТ «Ідея Банк» скеровано на адресу суду заяву про залишення без розгляду про залишення позовної вимоги в частині стягнення грошових коштів у розмірі 20 390,92 грн. за договором кредиту №Z60.277.70968 від 07.11.2017 року без розгляду. Станом на 13.03.2025 року сума боргу ОСОБА_1 за вказаним договором становить 86 414,76 грн. та складається з наступного: прострочений борг 12 793,30 грн., строкові проценти 9 348,61 грн.,строкова плата за обслуговування кредиту 0,00 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 38 481,67 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахованої до 29.02.2020 року включно 25791,18 грн. Представник позивача зазначає, що позовні вимоги AT «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , в частині стягнення заборгованості за договором кредиту та страхування №Z60.277.70968 від 07.11.2017 року в розмірі 86 414,76 грн. підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник позивача АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився, однак вказав у позовній заяві про те, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності.

Також, виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб сайт Галицького районного суду м.Львова).

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 07.11.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z60.277.70968 від 07.11.2017 року, згідно якого Банк зобов`язується відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі, в порядку та в строки (терміни), що передбачені цим Договором та діючими тарифами банку.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, на поточні потреби в сумі 56165,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами, згідно з умовами цього договору.

Згідно із п. 1.2. кредитного договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці. Датою відчаї кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору, станом на день укладення договору змінна частина ставки визначена за рішенням Правління Банку, становить 9.50%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15.5000%.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується меморіальними ордерами №Z60.277.70968, №Z60/277/70, та випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 12.03.2025 року.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.

За умовами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Згідно із ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідачки направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 03.04.2019. Згідно із даною вимогою, АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором.

Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості від 12.03.2025 року, заборгованість відповідача становить 86 414,76 грн., та складається з наступного: прострочений борг 12 793,30 грн., строкові проценти 9 348,61 грн.,строкова плата за обслуговування кредиту 0,00 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 38 481,67 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахованої до 29.02.2020 року включно 25791,18 грн.

Заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 12.03.2025.

У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористалася кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі.

Однак позивачем, в розмір заборгованості, заявленої у позові, крім простроченого боргу, прострочених процентів, включена прострочена плата за обслуговування кредиту в сумі 63127,44 грн.

Згідно п.1.10. договору кредиту №Z60.277.70968 від 07.11.2017 року, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті банку.

Відповідно до п.п.9.8.2., п.9.8. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку за договором кредиту, що включає в себе:

- надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

- надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;

- опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.

Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи наведені правові висновки, позовна вимога АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати простроченої плати за обслуговування кредиту є необґрунтованою і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, суд вважає позов АТ «Ідея Банк» частково підставним та підлягає до задоволення в частині стягнення простроченого боргу, прострочених процентів, та водночас не підлягає до задоволення частини вимог, що стосується стягнення простроченої плати за обслуговування кредиту.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачки пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в розмірі 1259,13 грн.

Керуючись ст.ст.2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовну вимогу Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 20390,92 грн. за договором кредиту №Z60.277.70968 від 07.11.2017 року, залишити без розгляду.

Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № Z60.277.70968 від 07.11.2017 року в сумі 47 933,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 1259,13 грн. судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02.10.2025 року.

Сторони у справі:

Позивач:

Акціонерне товариство «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ідентифікаційний код в );

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Суддя Х.М. Мисько