К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 754/16668/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/13856/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Майорова Василя Олександровича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Панченка О.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

27 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2017 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття рахунку № 0, відповідно до умов якого відповідачці було надано споживчий кредит у розмірі 15 098,00 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути кошти згідно умов Договору.

В подальшому, 29 січня 2024 року АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу №257, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «УкрСиббанк», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 23 грудня 2017 року.

Всупереч умов кредитного договору відповідачка тривалий час своєчасно не вносила платежів на повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 195 794,26 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 106 679,76 грн.; заборгованість за відсотками - 89 114,50 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0 від 23 грудня 2017 року в розмірі 195 794,24 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» заборгованість за кредитним договором № 0 від 23 грудня 2017 року в сумі 195 794,26 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Майоров В.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального справа. Зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, безпідставно стягнув проценти та неустойку, нараховані за період після спливу строку повернення кредитних коштів. Наслідком настання строку виконання кредитного зобов'язання в повному обсязі є припинення нарахування кредитором процентів за користування кредитом та неустойки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Кредит Капітал» - адвокат Усенко М.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит Капітал» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, у відзиві на апеляційну скаргу просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник Майоров В.О. в судове засідання не з`явилися, адвокат Майоров В.О. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, вказавши, що він прийматиме участь у іншому судовому засіданні.

Доказів на підтвердження неможливості прибуття в судове засідання не надано.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представник не з`явився в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити справу по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представника особи чи самої особи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження неможливості прибуття в судове засідання захисника, обмеження процесуального строку розгляду справи, передбаченого ЦПК України, достатність матеріалів для розгляду справи, належне повідомлення як відповідача, так і її представника, колегія суддів вважала за можливим відмовити в задоволенні вказаного клопотання та розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника - адвоката Майорова В.О.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом і його розміру. Водночас, відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором до суду не подав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 23 грудня 2017 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та Правил.

Згідно п. 3.1 договору сума кредиту за договором становить 15 098,00 грн.

Позичальник зобов'язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів, відповідно до Графіку платежів, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 23 березня 2019 року, при цьому згідно умов договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту (п. 3.6 договору).

Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 0,00001% річних (п. 3.9. договору).

Згідно з п. 3.10 договору, за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 7% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватися на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу, встановленого у кредитному договорі, і нараховується до моменту погашення такої заборгованості.

Також, 23 грудня 2017 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту - Інформаційний лист.

29 січня 2024 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 257, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 257 від 29 січня 2024 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 23 грудня 2017 року в розмірі 195 794,26 грн., з яких: 106 679,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 89 114,50 грн. - заборгованість за відсотками.

Згідно досудової вимоги від 13.11.2024 року № Г3063, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимагало виконати зобов`язання протягом 7 днів шляхом сплатити заборгованість у сумі 195 794,26 грн.

Однак, вказана вимога залишилася без виконання відповідачкою.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідачки за кредитним договором складає 195 794,26 грн., з яких: 106 679,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 89 114,50 грн. - заборгованість за відсотками.

З виписок по руху коштів по рахунку картки з лімітом вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково сплачувала кошти на погашення кредиту і відсотків за користування коштами.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 638 та частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц, від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.

Встановивши, що відповідач прострочив зобов`язання по виконанню умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач має право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 106 679,76 грн.

Позивач, крім заборгованості по тілу кредиту, також просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по відсоткам у розмірі 89 114,50 грн.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що умови щодо сплати відсотків були погоджені сторонами у договорі, відсотки нараховані у межах строку виконання зобов`язання за договором, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках у розмірі 89 114,50 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відсотки нараховано поза межами строку кредитування, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.6 кредитного договору №0 від 23 грудня 2017 року, позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом винесення платежів, відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною), але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 23 березня 2019 року, при цьому згідно умов Договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту Позичальник має право достроково погашати кредит в порядку передбаченому Правилами.

Відповідно до пункту 3.9. кредитного договору, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 0,0 0001% річних.

У пункті 3.10. кредитного договору сторони домовилися що, за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Договором термін процентна ставка встановлюються в розмірі 7,00 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, та починає нараховуватися на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у Кредитному договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості.

Враховуючи наведене, нарахування процентів згідно Договору є правомірним, адже відповідачка мала можливість користуватися кредитними коштами понад встановлений Договором термін, не повернула надані їй кошти вчасно, а саме до 23.03.2019 року, що відповідає умовам договору, чим спричинила виникнення заборгованості, а тому нарахування процентів здійснювалося за процентною ставкою в розмірі 7,00 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення, що є допустимою та погодженою істотною умовою кредитного договору № 0 від 23 грудня 2017 року.

Відтак, доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення процентів, які на думку представника відповідача, нарахованого поза межами строку кредитування, колегія суддів відхиляє.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув неустойку, колегія суддів вважає помилковими, оскільки позивачем не заявлялися такі вимоги та судом не стягував неустойку.

У справі, що переглядається, позивач довів належними та допустимими доказами факт надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання кредитодавцем належним чином обов'язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

У свою чергу, ОСОБА_1 не спростувала факт неналежного виконання нею зобов'язань, у тому числі не спростувала розмір заборгованості, заявленої до стягнення.

Колегія суддів зауважує, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов'язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Колегія суддів вважає, що за встановленими у цій справі обставинами неналежне виконання грошових зобов'язань призвело до виникнення заборгованості за договором, тому вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Майорова Василя Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: