Справа № 199/6908/25
(2/199/3794/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

08.10.2025

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в особі судді Спаї В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідачі є фактичними споживачами послуг водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим було відкрито відповідний особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Станом на 28.02.2025 р. відповідачі мають заборгованість перед позивачем за надані останнім житлово-комунальні послуги (за період з січня 2000 р. по лютий 2025 р.) на загальну суму 50 496,75 грн., яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, а також нараховані на цю суму інфляційні втрати в розмірі 6646,40 грн. (за період з 07.2018 р. по 01.2022 р.) та 3% річних в розмірі 858,84 грн. (за період 07.2018 р. 01.2022 р.), усього 58 001,99 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 -80 ЦПК України, встановлено, що позивачем за адресою АДРЕСА_1 , надаються житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, для чого оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким обліковується заборгованість з оплати вищевказаних комунальних послуг за період з січня 2000 р. по лютий 2025 р. в загальному розмірі 50496, 75 грн.

Крім того, позивачем здійснено нарахування на підставі ст. 625 (ч. 2) ЦК України інфляційних втрат в розмірі 6646,40 грн. (за період з 07.2018 р. по 01.2022 р.) та 3% річних в розмірі 858,84 грн. (за період 07.2018 р. 01.2022 р.), що підтверджується довідкою по особовому рахунку, розрахунком заборгованості тощо.

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, місце проживання відповідачів за реєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстровано з 29.08.2000 р.), у зв`язку чим відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення, які надають позивачем за вказаною адресою. При цьому відповідачів слід вважати споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою вказаної квартири, з дати реєстрації місця проживання в ній.

Як встановлено судом на підставі зазначення позивачем в тексті позову, між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою з зобов`язанням відповідачів здійснювати їх оплату.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року (регулює спірні правовідносини сторін до 01 травня 2019 року), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року (регулює спірні правовідносини сторін з 01 травня 2019 року), Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», ЖК України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила №630), Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690 (далі Правила 690).

Дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права.

Положеннями ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є акти цивільного законодавства, акти органів державної влади, акти органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач житлово-комунальних послуг (далі споживач) індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, споживач питної води юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Статтею 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» кінцевий споживач комунальної послуги особа, яка здійснює кінцеве споживання комунальної послуги для власних потреб та є стороною договору про надання відповідної комунальної послуги як споживач (або є співвласником багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників або управитель якого уклали відповідний договір про надання комунальної послуги в інтересах співвласників) згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року визначено розподіл житлово-комунальних послуг залежно від їх функціонального призначення. Зокрема, до житлово-комунальних послуг віднесено окрім іншого комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ст. 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору.

Нормою ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Аналогічна норма міститься в ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року.

Положеннями ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» встановлений обов`язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

За змістом ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Аналогічна норма щодо обов`язку своєчасної оплати споживачем житлово-комунальних послуг закріплена п.30 Правил №630.

Згідно ст.ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічні положення містить п.п.38, 47 Правил №690.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Нормами ст.ст. 525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно до змісту наведених вище положень законодавства та усталеної судової практики з вирішення спорів про стягнення заборгованості за надані та не оплачені житлово-комунальні послуги, підставою для виникнення у споживача житлово-комунальних послуг обов`язку зі сплати їх вартості є в першу чергу наявність між таким споживачем та постачальником послуг або іншим уповноваженим учасником цих правовідносин договору про надання відповідних послуг (ст.ст.19, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року, ст.ст.12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року). Разом з тим, споживачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Останній висновок прямо закріплено і в нормі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року. При регулюванні правовідносин з надання та споживання житлово-комунальних послуг, у випадку допущення споживачами несплати або несвоєчасної оплати вартості цих послуг, застосовуються також норми ст.625 ч.2 ЦК України, а саме покладення на споживачів-боржників обов`язку зі сплати окрім основної суми боргу також нарахованих на цю суму боргу 3% річних та інфляційних втрат. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, правовими висновками Верховного Суду в постановах від 15 березня 2018 року по справі №401/710/15-ц, від 16 грудня 2020 року по справі №761/32712/17, від 12 липня 2021 року по справі №233/6532/19, від 28 липня 2021 року по справі № 554/7740/17, а також правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц, від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц, від 07 липня 2020 року по справі №712/8916/17.

Вирішуючи справу, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження належними, допустимим, достатніми та достовірними доказами зазначені позивачем в його позові фактичні обставини спірних правовідносин сторін та заявлені позивачем в обґрунтування свого позову підстави, як то існування між сторонами зобов`язальних правовідносин з надання позивачем (виконавець комунальної послуги) та отримання і оплати відповідачами (індивідуальні споживачі) за адресою квартири, де зареєстроване місце проживання відповідачів, житлово-комунальних послуг послуг з водопостачання та водовідведення, виконання позивачем свого обов`язку з надання вказаних послуг, а також невиконання відповідачами належним чином свого обов`язку з оплати таких послуг, що призвело до виникнення у відповідачів перед позивачем заборгованості в розмірі, приведеному позивачем в позові та підтвердженому під час розгляду справи.

З викладених підстав суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, однак такими, що підлягають задоволенню лише частково шляхом стягнення заборгованості лише за основною сумою боргу за період 01.01.2004 р. 01.02.2025 р., а саме шляхом стягнення з відповідача суми основного боргу, враховуючи приписи ст. 71 та ст.ст. 75, 80 ЦК УРСР (суд застосовує позовну давність до вимог за період 01.01.2000 - 01.01.2004 р.р.).

Отже, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості слід дійти висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів 49552,87 грн. (50496,75 15,88 грн. (2000 р.) - 163,62 грн. (2001 р.) - 307,61 грн. (2002 р.) - 456,77 грн. (2003 р.).

На переконання суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних, оскільки в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості інфляційних втрат та 3% річних, який би дозволяв суду як перевірити правильність такого нарахування, так і самостійно виокремити нарахування за період, за який борг стягується з обох співвідповідачів. Отже, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних ні повністю, ні частково з огляду на їх неналежну обґрунтованість та недоведеність.

Щодо розподілу судових витрат.

Керуючись нормами ст.ст. 133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, а також розмір сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору (3028,00 грн.), для суду наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача сплаченого останнім при зверненні до суду судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2586,91 грн. (враховуючи наступний розрахунок: 49552,87 х 3028,00 : 58001,99).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, ч. 1 ст. 141, п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (; 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 21-А) заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення за період 01.01.2004 р. - 01.02.2025р. в розмірі 49 552 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 87 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (; 49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 21-А) судовий збір в розмірі 1 293 (одна тисяча двісті дев`яносто три) грн. 46 коп. з кожного з відповідачів окремо.

Повне рішення складено 08.10.2025 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В.Спаї