КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Рубля Олександром Сергійовичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Литвинової І.В., повне судове рішення складено 01 травня 2023 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу,-

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

Позов мотивований тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договори банківського вкладу: № SAMDN8051 від 23 березня 2011 року, № SAMDN074 від 26 грудня 2011 року, № SAMDN1356 від 12 січня 2012 року, за умовами яких позивачем внесено депозитні кошти на рахунок банку. Також відкриті рахунки, за якими випущені платіжні картки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року та постановою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто:

? 605 087,67 доларів США - сума вкладу, 27 054,87 доларів США - відсотків та 1 479 072,54 грн - 3 % річних від простроченої суми за договором від 26 грудня 2011 року № SAMDN074;

? 100 042,45 доларів США - сума вкладу, 17 884,92 доларів США - відсотків та 244 439,38 грн - 3 % річних від простроченої суми за договором від 12 січня 2012 року № SAMDN1356;

? 262 588,96 доларів США - сума вкладу, 11 740,91 доларів США - відсотків та 641 871,36 грн - 3 % річних від простроченої суми за договором від 23 березня 2011 року № SAMDN8051;

? 18 036,19 доларів США за рахунком НОМЕР_1, до якого випущено платіжну картку;

? 2 900,79 грн за рахунком НОМЕР_2, до якого випущено платіжну картку;

? 8 928,00 грн вартості проведення судово-економічної експертизи.

Вказує, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року відповідач не виконував, посилаючись на свою фінансову неспроможність та існування певного порядку черговості щодо виконання судових рішень. Тому позивач уважав, що має право на стягнення пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а також право на стягнення процентів за користування депозитними коштами за період з набрання законної сили рішенням суду до його фактичного виконання.

Мотивуючи наведеним, просив стягнути з відповідача суму у розмірі 22 446 014,90 доларів США, яка складається з:

- 62 467,17 доларів США - 3% річних,

- 22 383 342,30 доларів США - 3 % пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»,

- 205,04 доларів США - відсотки за депозитним договором;

- 2 167, 81 грн, 1 418, 27 грн - інфляційних втрат,

- 749, 54 грн - 3 % річних.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що між позивачем та банком припинено правовідносини за договорами банківського вкладу, оскільки рішенням суду стягнено з відповідача на користь позивача суми депозитних вкладів, тому частина п`ята статті 10 Закону «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини з моменту набрання рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року законної сили. Також суд першої інстанції визнав необґрунтованими вимоги щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат згідно з частиною другою статті 625 ЦК України з 26 лютого 2019 року до 06 квітня 2021 року. Суд першої інстанції вважав необґрунтованим позов і в частині вимоги позивача про стягнення суми 3 % річних, розрахованої від вартості судової економічної експертизи у розмірі 8 928, 00 грн, проведеної у межах справи № 754/12901/15-ц згідно з ухвалою суду від 31 березня 2017 року, що належить до витрат, понесених стороною під час розгляду вказаної справи.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_1 - адвокатом Рубля О.С. подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про початок прострочення банком зобов`язання з повернення грошових коштів, вказавши, що таким початком є дата набрання рішенням суду першої інстанції законної сили - 18 червня 2019 року.

Суд не встановив, що період, за який повинно бути проведено нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, становить з 08 жовтня 2014 року по 06 квітня 2021 року.

Звертає увагу, що 3% річних за частину вказаного періоду прострочення стягнуто з відповідача рішенням суду у справі №754/12901/15 до 25 вересня 2018 року, а тому період прострочення, за який ще не нараховувалися 3% річних, становить з 26 вересня 2018 року до 06 квітня 2021 року.

Зазначив, що суд першої інстанції помилково вважав, що між сторонами припинили існувати споживчі правовідносини, невірно застосувавши до даних правовідносин правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду, та безпідставно відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення пені на підставі статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та процентів за депозитами за ставкою вкладу на вимогу згідно частини 2 статті 1070 ЦК України.

Вказав, що суд у порушення вимог закону не застосував до даних правовідносин положення частини 2 статті 625 ЦК України, що підлягали застосуванню з огляду на наявність у відповідача перед позивачем факту простроченого виконання грошового зобов`язання із повернення суми вкладу за період з 18 червня 2019 року по 06 квітня 2021 року.

Мотивуючи наведеним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Перегляд справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Рублею О.С., залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Титаренко Д.С., задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 62 467,17 доларів США - 3% річних, нарахованих:

- на 605 087,67 доларів США (сума вкладу за депозитним договором від 26 грудня 2011 року № SAMDN074);

- на 100 042,45 доларів США (сума вкладу за депозитним договором від 12 січня 2012 року № SAMDN1356);

- на 262 588,96 доларів США (сума вкладу за депозитним договором від 23 березня 2011 року № SAMDN8051);

- на 18 036,19 доларів США (за рахунком НОМЕР_1 );

- 1 418, 27 грн - інфляційних втрат та 749,54 грн - 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на суму 2 900,79 грн та на суму 8 928,00 грн, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 22 383 342,30 доларів США - пені на підставі частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 205,04 доларів США - відсотків за депозитними договорами від 23 березня 2011 року № SAMDN8051, від 26 грудня 2011 року № SAMDN074, від 12 січня 2012 року №SAMDN1356, - залишено без змін.

Скасувавши постанову Київського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 62 467,17 доларів США - 3% річних, касаційний суд звернув увагу, що судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Отже, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми виникає з саме моменту набрання судовим рішенням законної сили, а не з моменту звернення стягувача з виконавчим листом до органу державної виконавчої служби.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні адвокат Титаренко Д.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник АТ КБ "ПриватБанк" - Тузова В.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити у її задоволенні.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Титаренка Д.С., представницю відповідачки Тузової В.О., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Установлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року та постановою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :

? 605 087,67 доларів США - сума вкладу, 27 054,87 доларів США - відсотків та 1 479 072,54 грн - 3 % річних від простроченої суми за договором за договором від 26 грудня 2011 року № SAMDN074;

? 100 042,45 доларів США - сума вкладу, 17 884,92 доларів США - відсотків та 244 439,38 грн - 3 % річних від простроченої суми за договором від 12 січня 2012 року № SAMDN1356;

? 262 588,96 доларів США - вкладу, 11 740,91 доларів США - відсотків та 641 871,36 грн за договором від 23 березня 2011 року № SAMDN8051;

? 18 036,19 доларів США за рахунком НОМЕР_1 , до якого випущено платіжну картку;

? 2 900,79 грн за рахунком НОМЕР_2 , до якого випущено платіжну картку.

? 8 928,00 грн вартості проведеної судово-економічної експертизи.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (том 1 а.с. 9-24).

У справі № 754/12901/15 суди встановили, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено такі договори банківського вкладу:

? договір від 23 березня 2011 року № SAMDN8051, за умовами якого внесено як депозит на відповідний рахунок 46 800,00 доларів США згідно з квитанцією від 23 березня 2011 року № 282240856;

? договір від 26 грудня 2011 року № SAMDN074, за умовами якого внесено як депозит на відповідний рахунок 50 000,00 доларів США згідно з квитанцією від 26 грудня 2011 року № 339643010;

? договір від 12 січня 2012 року № SAMDN1356, за умовами якого внесено як депозит на відповідний рахунок 49 999,99 доларів США згідно з квитанцією від 12 січня 2012 року № 34189980.

ОСОБА_1 вперше звернувся до банку з вимогою про повернення депозитів 16 серпня 2014 року, яка 06 жовтня 2014 року отримана АТ КБ «ПриватБанк».

04 липня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва видав виконавчий лист про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сум грошових коштів, присуджених рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року у справі №754/12901/15 (том 1 а.с.25-26).

ОСОБА_1 , отримавши виконавчий лист від 04 липня 2019 року №754/12901/15, надіслав 17 листопада 2020 року та 23 грудня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» заяви про виконання судового рішення від 26 лютого 2019 року, ухваленого у справі № 754/12901/15, при цьому виконавчий лист не пред`являв до виконання (том 1 а.с.27-31)

Листами АТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_1 про неможливість добровільного виконання Банком судового рішення у справі №754/12901/15, виходячи із фінансової ситуації на момент вирішення питання щодо добровільного виконання рішення суду та ураховуючи порядок черговості щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили (том 1 а.с. 32-34).

Вперше із заявою на примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа від 04 липня 2019 року № 754/12901/15 у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 26 січня 2021 року (том 1 а.с. 35-38).

04 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України уточнену заяву на примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа від 04 липня 2019 року № 754/12901/15 (том 1 а.с. 39-40).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. від 04 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа від 04 липня 2019 року № 754/12901/15.

Постановою державного виконавця Мурихіна С. В. від 17 березня 2021 року приєднано виконавче провадження № НОМЕР_3 до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_4.

Постановою державного виконавця Мурихіна С. В. від 23 квітня 2021 року закінчено виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа від 04 липня 2019 року № 754/12901/15 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням рішення у повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Згідно із листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29 квітня 2021 року № 4545/15467-33-21/20.1 стягувачу на виконання рішення суду перераховано кошти за платіжним дорученням № 3867 від 10 березня 2021 року у сумі 2 377 212,07 грн, платіжним дорученням в іноземній валюті від 17 березня 2021 року №23 - 1 035 351,12 доларів США, платіжним дорученням в іноземній валюті від 06 квітня 2021 року №28 - 7 084, 85 доларів США.

Згідно даних розрахунку 3% річних, наведеного позивачем у заяві від 06 жовтня 2022 року, убачається, що 3% річних позивачем обраховано за період з 26 лютого 2019 року по 06 квітня 2021 року, що становить 771 день та складає:

- щодо депозитного договору № SAMDN8051 від 23 березня 2011 року:

o 262 588,96 доларів США * 3%/100%*771/365 = 16 640,23 доларів США;

- щодо депозитного договору № SAMDN074 від 26 лютого 2011 року:

o 605 087,67 доларів США *3%/100%*771/365 = 38 344,32 доларів США;

- щодо депозитного договору № SAMDN1356 від 12 січня 2012 року:

o 100 042,45 доларів США * 3%/100%*771/365 - 6 339,67 доларів США;

- щодо рахунку НОМЕР_1 до якого випущено платіжну картку:

o 18 036,19 доларів США * 3%/100%*771/365 = 1 142,95 доларів США;

- щодо рахунку НОМЕР_2 до якого випущено платіжку картку:

o 2 900,79 гривень * 3%/100%*771/365 = 183,77 гривень;

- за судову-економічну експертизу:

o 8 928,00 гривень * 3%/100%*771/365 = 565,77 гривень.

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21, провадження №14-91цс22).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року в справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18, від 07 лютого 2024 року в справі № 910/3831/22.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 757/3530/20, провадження № 61-18137св23).

Отже, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми виникає з саме моменту набрання судовим рішенням законної сили

Наводячи розрахунок 3% річних, що підлягає стягненню із відповідача, позивач зазначає період з 26 лютого 2019 року (день ухвалення Деснянським районним судом міста Києва рішення) по 06 квітня 2021 року (день фактичного виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року).

Колегія суддів не погоджується із визначеним позивачем періодом стягнення грошових сум, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1-2 статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Установлено, що постановою Київського апеляційного від 18 червня 2019 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року залишено без змін.

Аналіз положень частини 2 статті 273 ЦПК України у поєднанні із статтею 384 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року набрало законної сили 18 червня 2019 року в день прийняття Київським апеляційним судом постанови за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 .

Отже, нарахування 3% річних слід здійснювати не з 26 лютого 2019 року, а з 18 червня 2019 року.

Вирішуючи питання кінцевої дати нарахування 3% річних, колегія суддів виходить із такого.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив суд стягнути 3% річних нараховані на такі суми: щодо депозитного договору №SAMDN8051 від 23 березня 2011 року 262 588,96 доларів США; щодо депозитного договору № SAMDN074 від 26 лютого 2011 року 605 087,67 доларів США; щодо депозитного договору № SAMDN1356 від 12 січня 2012 року на суму 100 042,45 доларів США; щодо рахунку НОМЕР_1 до якого випущено платіжну картку 18 036,19 доларів США.

Отже, загальна сума, на яку позивач просить нарахувати 3% річних згідно вимог позову, становить 985 755,27 доларів США.

Із даних листа відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29 квітня 2021 року № 4545/15467-33-21/20.1 установлено, що на виконання рішення суду за платіжним дорученням в іноземній валюті від 17 березня 2021 року №23 стягувачу перераховано 1 035 351,12 доларів США.

Аналіз установлених даних дозволяє зробити висновок, що датою погашення заборгованості за сумами, на які позивач нарахує 3% річних у пред`явленому позові є 17 березня 2021 року.

Отже, періодом нарахування 3% річних має бути період з 18 червня 2019 року (набрання рішення суду першої інстанції законної сили) по 17 березня 2021 року (дата погашення заборгованості по сумах, на які позивач просить нарахувати 3% річних), що становить 438 днів.

Щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які просить нарахувати позивач щодо рахунку НОМЕР_2, до якого випущено платіжку картку на суму 2 900,79 гривень, та за судову-економічну експертизу 8 928,00 гривень, колегія суддів вказує про таке.

Із даних листа відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29 квітня 2021 року № 4545/15467-33-21/20.1 установлено, що стягувачу на виконання рішення суду перераховано кошти за платіжним дорученням № 3867 від 10 березня 2021 року у сумі 2 377 212,07 грн.

Аналіз установлених даних дозволяє зробити висновок, що 10 березня 2021 року боржником погашено заборгованість, стягнуту згідно з рішенням суду, виражену у гривні.

Отже, кінцевим строком нарахування 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів уважає правильним уважати 10 березня 2021 року та становить 433 дні.

За таких обставин, 3% річних за вказаний період має становити:

- щодо депозитного договору № SAMDN8051 від 23 березня 2011 року:

o 262 588,96 доларів США * 3%/100%*438/365 = 9 453,20 доларів США;

- щодо депозитного договору № SAMDN074 від 26 лютого 2011 року:

o 605 087,67 доларів США *3%/100%*438/365 = 21 783,16 доларів США;

- щодо депозитного договору № SAMDN1356 від 12 січня 2012 року:

o 100 042,45 доларів США * 3%/100%*438/365 - 3 601,53 доларів США;

- щодо рахунку НОМЕР_1 до якого випущено платіжну картку:

o 18 036,19 доларів США * 3%/100%*438/365 = 649,30 доларів США;

- щодо рахунку НОМЕР_2 до якого випущено платіжку картку:

o 2 900,79 гривень * 3%/100%*433/365 = 103,24 гривень;

- за судову-економічну експертизу:

o 8 928,00 гривень * 3%/100%*433/365 = 317,74 гривень.

Інфляційні втрати за період з 18 червня 2019 року по 10 березня 2021 року становлять:

на суму 2 900,79 гривень - 227,52 гривень (розрахунок [Сукупний індекс інфляції] = 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% = 107,843% (за період Липень 2019 - Лютий 2021) [Інфляційні нарахування] = 2 900,79 грн (сума боргу) ? 107,843% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 900,79 грн (сума боргу) = 227,52 грн);

на суму 8 928,00 гривень - 700,26 гривень (розрахунок [Сукупний індекс інфляції] = 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% = 107,843% (за період Липень 2019 - Лютий 2021) [Інфляційні нарахування] = 8 928,00 грн (сума боргу) ? 107,843% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 8 928,00 грн (сума боргу) = 700,26 грн).

За установлених обставин апеляційну скаргу слід задовольнити частково та стягнути із АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 35 487,19 доларів США, 420,98 грн - 3% річних, 927,78 грн - інфляційних втрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи установлено, що звертаючись до суду із позовом позивач вказав, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції становить 5 000,00 доларів США.

В обґрунтування заявленої суми позивачем зазначено, що 20 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та АО "Крестон Джі Сі Джі Лігал" укладено договір №20-10 про надання правової допомоги, також додаток №3 від 14 квітня 2021 року, згідно пункту 3 якого розмір винагороди адвокатського об`єднання за надання правничої (правової) допомоги, що полягає у супроводі судового спору у суді першої інстанції становить суму еквівалентну 5 000,00 доларів США.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем до апеляційної скарги, поданої 13 червня 2023 року додано:

- копію платіжної інструкції від 25 травня 2023 року @2PL073809 на суму 36 569,00 гривень; (том 2 а.с. 7)

- копію платіжної інструкції від 03 травня 2023 року @2PL478020 на суму 13 823.48 гривень; (том 2 а.с. 7 зворот)

- копію платіжної інструкції від 01 травня 2023 року @2PL148918 на суму 7 000,00 гривень; (том 2 а.с. 8)

- копію платіжної інструкції від 02 травня 2023 року @2PL522832 на суму 45 000,00 гривень; (том 2 а.с. 8 зворот)

- копію квитанції №0.0..1 від 17 травня 2021 року на суму 84 653,47 гривень (том 2 а.с. 9).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Матеріали справи не містять ані договору від 20 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АО "Крестон Джі Сі Джі Лігал", ані додатку №3 до нього від 14 квітня 2021 року.

Наведене позбавляє суд апеляційної інстанції установити та перевірити обґрунтованість заявлених до стягнення та фактично сплачених сум позивачем за правничу допомогу, надану позивачу на підставі договору між ОСОБА_1 та АО "Крестон Джі Сі Джі Лігал".

З огляду на наведене, відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану АО "Крестон Джі Сі Джі Лігал".

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Рубля Олександром Сергійовичем, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3% річних та інфляційних витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 35 487,19 доларів США - 3% річних, нарахованих:

- на 605 087,67 доларів США (сума вкладу за депозитним договором від 26 грудня 2011 року № SAMDN074);

- на 100 042,45 доларів США (сума вкладу за депозитним договором від 12 січня 2012 року № SAMDN1356);

- на 262 588,96 доларів США (сума вкладу за депозитним договором від 23 березня 2011 року № SAMDN8051);

- на 18 036,19 доларів США (за рахунком НОМЕР_1 ).

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 927,78 грн - інфляційних втрат та 420,98 грн - 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на суму 2 900,79 грн та на суму 8 928,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 02 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова