Номер провадження: 22-ц/813/2153/25
Справа № 522/3721/24
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимира Дмитрівни,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Байла Євгена Сергійовича

на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 05 серпня 2024 року, постановлену Приморським районним судом міста Одеси у складі: судді Свяченої Ю.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимири Дмитрівни, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 05 серпня 2024 року, якою зупинено провадження у цивільній справі № 522/3721/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимири Дмитрівни, про витребування майна з чужого незаконного володіння до набрання законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/21119/23.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 вважає, що оскаржувана ухвала ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 05 серпня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, хибно врахував доводи заявника, подалі мотивуючи своє рішення тим, що «до теперішнього часу справа про встановлення факту належності заповіту перебуває на розгляді в суді, через що, іншим чином відповідач не має змоги зібрати докази на підтвердження наявності свого права власності на спірну квартиру, а отже, не може належним чином реалізувати право на доказування і змагальний, справедливий процес по справі № 522/3721/24 до набрання законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/21119/23», оскільки суд першої інстанції не враховує той факт, що, навіть за наявності того, що буде встановлено належність заповіту покійної ОСОБА_5 , це не скасує право власності ОСОБА_6 , з огляду на те, що остання набула право на квартиру у третьої особи, якій ОСОБА_5 продала таку квартиру ще за життя, тому спадкова маса після смерті останньої відсутня.

Не враховано судом першої інстанції, що правочин щодо відчуження спірної квартири, власником якої на сьогоднішній день є ОСОБА_6 (як перший, так і подальші, в тому числі витребування), ніким не оскаржувався, що, в свою чергу підтверджує презумпцію правомірності правочину.

Зазначає, що суд першої інстанції, у порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі № 522/21119/23 про встановлення належності заповіту, виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити наявність обставин при розгляді даної справи № 522/3721/24, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Від ОСОБА_7 в особі свого представника ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає доводи позивачки необґрунтованими, безпідставними, та такими, що задоволенню не підлягають, просить залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження, суд виходив з того, що в проваджені Приморського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа № 522/3721/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Шерстюк Володимири Дмитрівни, про витребування майна з чужого незаконного володіння. Враховуючи, що позивачем заявлено позовну вимогу щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, а предметом доказування є відсутність права ОСОБА_3 та наявність права ОСОБА_1 на спірну квартиру, то до набрання судовим рішенням у справі № 522/21119/23 за позовом ОСОБА_7 , до ОСОБА_1 , Одеської міської ради про встановлення факту належності заповіту та встановлення факту родинних відносин, об`єктивно неможливий подальший розгляд справи.

Проте з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується, оскільки він суперечить нормам процесуального права.

За частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розумність строків розгляду справи судом є одним із принципів цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Зупиняючи провадження у справі, суд має обґрунтувати, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи, та чому зібрані у розглядуваній справі докази не дають можливості самостійно встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору.

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21) вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Як вбачається з позовної заяви у даній справі, ОСОБА_1 заявила вимоги про витребування з незаконного володіння ОСОБА_7 на її користь квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 86,5 кв.м; житловою площею 41,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер об`єкта в РПВН: 17542837).

Підставою для зупинення судом першої інстанції провадження у цій справі стали обставини перебування в провадженні Приморського районного суду м. Одеси цивільної справи № 522/21119/23 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , Одеської міської ради про встановлення факту належності заповіту та встановлення факту родинних відносин.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції вважав, що подальший розгляд справи об`єктивно неможливий.

Згідно пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України 2004 року(стаття 251 чинного ЦПК України) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Зупинення провадження у справі не повинно призводити до необґрунтованого затягування розгляду справи.

З урахуванням вимог закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду потрібно у кожному конкретному випадку з`ясовувати, яким чином справа, яка розглядається, пов`язана зі справою, що є на розгляді іншого суду, та чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Проте, суд першої інстанції у порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не навів, у чому саме полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, не вказав обставин, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що поданий ОСОБА_9 позов до ОСОБА_1 , Одеської міської ради про встановлення факту належності заповіту та встановлення факту родинних відносин, виключають можливість розгляду даної справи.

Натомість, сама по собі взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі, а обґрунтованих доводів про неможливість розгляду теперішньої справи до розгляду по суті іншої справи та набрання у ній рішенням суду законної сили оскаржувана ухвала не містить та таке по справі колегією суддів не встановлено.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала про зупинення провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 05 серпня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 30 вересня 2025 року

Судді: М.В Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький