РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

02 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 563/2040/24

Провадження № 22-ц/4815/901/25

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого Боймиструка С.В,

суддів: Гордійчук С.О.,

Шимківа С.С.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року у справі за позовом Корецької міської ради Рівненської області до ОСОБА_3 про передання у власність безхазяйного нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

Представник Корецької міської ради Рівненської області звернувся до суду з позовом вказуючи, що в АДРЕСА_1 , знаходиться адмінбудівля загальною площею 68,9 кв.м. та будівля гаража загальною площею 130,8 кв.м. З метою виявлення власника цього майна, в газеті «Вісник Кореччини» було опубліковано оголошення про початок процедури передачі вказаних об`єктів нерухомості у власність територіальної громади міста Корець. 07 листопада 2018 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Корецької РДА Рівненської області зазначені адмінбудівля та гараж були взяті на облік як безхазяйне нерухоме майно. З цього моменту, минув понад один рік, однак жодна фізична чи юридична особа із документами про право власності чи будь-які інші речові права на вищезазначене безхазяйне нерухоме майно до Корецької міської ради не зверталася. Тому, Корецька міська рада звернулася до Корецького районного суду із заявою, у якій просила передати у власність територіальної громади міста Корець в особі Корецької міської ради Рівненської області зазначене безхазяйне нерухоме майно. Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 23 березня 2020 року у справі № 563/177/20 зазначену вище нерухомість було вирішено передати у комунальну власність територіальної громади м. Корець в особі Корецької міської ради Рівненської області. На підставі цього рішення міська рада зареєструвала право власності на зазначене нерухоме майно, замовила проведення оцінки вартості цього майна та взяла його на баланс. Не погоджуючись із цим рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, яку постановою Рівненського апеляційного суду від 05 липня 2022 року залишено без задоволення, а рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 березня 2020 року - без змін. Пізніше ОСОБА_3 оскаржила зазначені вище рішення у касаційному порядку та Постановою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року рішення Корецького районного суду Рівненської області від 23 березня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 липня 2022 року було скасовано, а заяву Корецької міської ради Рівненської області про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади залишено без розгляду, оскільки встановлено спір про право. Зазначає, що оскаржуючи зазначені вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідачка стверджувала, що вона є власником спірного майна на підставі договору купівлі-продажу. Всупереч цьому, відомою є та обставина, що при укладені такого договору у ВАТ «Рівнегаз» були відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане майно та такий договір, всупереч нормам ЦК України, не був нотаріально посвідченим. Відтак переконані, що твердження відповідачки про те, що вона є законним власником оспорюваного майна є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. Між іншим, відповідачка двічі самостійно зверталася до суду із позовами про визнання такого договору дійсним та визнання права власності (у справах № 563/810/16-ц та № 563/395/17). Крім того, відповідачка стверджувала, що у її користуванні перебувала земельна ділянка, площею 0,3930 га. яка знаходиться за вказаною адресою, а тому ні в кого не виникало сумнівів щодо законності володіння нею спірним майном. Однак, цей факт також не відповідає дійсності, оскільки відповідно до рішення Корецького районного суду Рівненської області від 06 квітня 2017 року у справі № 563/1288/16-ц, попередній договір, укладений 25 лютого 2016 року між Корецькою міською радою Рівненської області та ОСОБА_3 , визнано недійсним, а зазначену вище земельну ділянку повернуто до земель комунальної власності.

А тому, просять передати у їхню власність безхазяйне майно, а саме адмінбудівлю загальною площею 68,9 кв.м. та будівлю гаража загальною площею 130,8 кв.м., що в АДРЕСА_1 .

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року позов задоволений.

Передано у власність Корецької міської територіальної громади, в особі Корецької міської ради Рівненської області безхазяйне нерухоме майно, а саме: адмінбудівлю загальною площею 68,9 кв.м., вартістю 246 170,00 грн. (первинна балансова вартість) та будівлю гаража загальною площею 130,8 кв.м., вартістю 251 928,00 грн. (первинна балансова вартість), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 , як особа не залучена до участі в справі, однак вважає, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що суд неправильно застосував положення ст.ст. 335, 336 ЦК України щодо безхазяйного майна, оскільки спірний майновий комплекс не має ознак безхазяйності. Протягом понад п`ятнадцяти років апелянт відкрито та безперервно користується цим майном, здійснюючи у ньому господарську діяльність. Він добросовісно вважав власником комплексу дружину брата, з якою мав домовленість про користування. Об`єкти не перебували у занедбаному стані, натомість постійно використовувалися та підтримувалися в належному вигляді. Крім того, апелянтом були здійснені значні фінансові витрати на ремонт, облаштування та благоустрій майна, що підтверджує його фактичне володіння та використання у підприємницькій діяльності.

Також апелянт підкреслює, що має право на захист свого володіння згідно з ст.ст. 16, 344, 396 ЦК України до набуття права власності за давністю.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення про права та обов`язки апелянта, не залучивши його до участі у справі як співвідповідача, хоча міській раді було достеменно відомо про його фактичне користування майновим комплексом. Така обставина, відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, є безумовною підставою для скасування судового рішення через неналежний суб`єктний склад.

Корецька міська рада Рівненської області у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів, які не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір суд першої інстанції встановив, що згідно з даними, що були надані 02 березня 2018 року КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» РОР, згідно архівних матеріалів бюро, станом на 01.01.2013 року, в РОБТІ не зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , знаходяться: адмінбудівля "А-1" (загальною площею 68,9 кв.м.) та будівля "Б-1" гараж (загальною площею 130,8 кв.м.) (а.п. 10).

Відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з інформацією № Rv007.1-СЛ-1904-0318, що була надіслана 05 березня 2018 року ПАТ «РІВНЕГАЗ» на запит Корецької міської ради, у власності та на балансі товариства відсутні об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 . Також правовстановлюючі та інші документи, щодо вищезазначених об`єктів нерухомості у ПАТ «Рівнегаз» відсутні (а.п. 11).

У газеті «Вісник Кореччини» за № 12 (348) від 24 березня 2018 року, Корецькою міською радою було опубліковано оголошення про початок процедури визнання безхазяйним з метою подальшої передачі у власність територіальної громади м. Корець адмінбудівлі і гаража за адресою: АДРЕСА_2 . Тому просять власників зазначеної нерухомості протягом року з дня опублікування звернутися до міської ради з пред`явленням документів на підтвердження їх права власності (а.п. 7).

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна № 144391761 та № 144416824 від 07 листопада 2018 року, адмінбудівлю загальною площею 68,9 кв.м. та гараж загальною площею 130,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , взято на облік безхазяйного нерухомого майна (а.п. 8-9).

Згідно з рішенням Корецької міської ради Рівненської області № 1219 від 16 травня 2019 року, вулицю Ватутіна було перейменовано на вулицю А.Гаврилюка (а.п. 12).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201312654 від 21 лютого 2020 року, за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; адреса/місцезнаходження: АДРЕСА_1 - відомості відсутні (а.п. 13).

Як стверджується стороною позивача, оскільки з моменту початку процедури визнання майна безхазяйним (07.11.2018 року) до 24 лютого 2020 року жодних звернень щодо вказаного нерухомого майна від юридичних і фізичних осіб, у тому числі і від ОСОБА_3 , не надходило, тому Корецька міська рада звернулась до Корецького районного суду Рівненської області з заявою про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади міста Корець.

З довідок № 02-15/472 та № 02-15/473, що були видані 08 листопада 2024 року Корецькою міською радою Рівненської області, встановлено, що нежитлове приміщення гаража, загальною площею 130,0 кв.м, балансовою вартістю 251 928,00 грн. та нежитлове приміщення адмінбудівлі, загальною площею 68,9 кв.м, балансовою вартістю 246 170,00 грн., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , обліковується на балансі Корецької міської ради (а.п. 15, 17) (Висновки про вартість майна, що були виготовлені 01 березня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 додані до матеріалів справи (а.п. 14, 16).

Згідно з Інформаційною довідкою № 403817219 від 14 листопада 2024 року (Інформація з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна), 05 листопада 2020 року державним реєстратором Корецької РДА зареєстровано за Територіальною громадою м. Корець в особі Корецької міської ради право власності на будівлю гаража, загальною площею 130 кв.м. та адмінбудівлю, загальною площею 68,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.п. 18).

Рішенням Корецького районного суд Рівненської області від 06 квітня 2017 року у справі № 563/1288/16-ц (дата набрання законної сили: 11 травня 2017 року), постановлено: визнати незаконним та скасувати рішення Корецької міської ради Рівненської області № 194 від 25 лютого 2016 року; визнати недійсним попередній договір, укладений 25 лютого 2016 року між Корецькою міською радою Рівненської області та ОСОБА_3 , згідно якого в строкове платне користування передається земельна ділянка площею 0,3930 га. для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд машинобудівної та іншої промисловості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_3 повернути Корецькій міській раді Рівненської області земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,3930 га, вартістю 624 830 грн 70 коп., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , до земель комунальної власності.

За словами представниці відповідачки, адвоката Столярчук Т.П., з квітня 2007 року ОСОБА_3 вважала себе повноправною власницею майнового комплексу (адмінбудівлі, будівлі гаража), що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ВАТ «Рівнегаз» 26 квітня 2007 року (водночас, речове право на таку нерухомість в установленому законом порядку не зареєстроване). На цей час, на підставі того ж договору користується таким майновим комплексом.

Однак суд встановив, що такий договір є нікчемним, оскільки договір не був нотаріально посвідченим. У продавця ВАТ «Рівнегаз» відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно.

ОСОБА_3 двічі зверталась до суду з позовними заявами про визнання зазначеного договору дійсним та визнання права власності, у справах 563/810/16-ц та № 563/395/17. Проте, як було встановлено судом, в обох випадках такі позови про визнання договору дійсним та визнання права власності було повернуто позивачу.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку - норм ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, положеннями цивільного процесуального законодавства визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову або заяви в порядку окремого провадження.

У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Тобто, судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкованим іншими правовідносинами.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналіз наведеної процесуальної норми свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. У разі, якщо доводи заявника про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердилися, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Таким чином, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участь у розгляді справи судом першої інстанції, з посиланням на те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішені питання про її права та інтереси, апеляційному суду належить відкрити апеляційне провадження та за результатами розгляду, у разі з`ясування, що оскаржуваним судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі №668/17285/13-ц, постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №2-4211/09, від 18 березня 2020 року у справі №2207/622/2012 та пункт 8 постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 352 ЦПК України повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути взято до уваги.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з наведеного вище, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.

Аналогічні висновки наведені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 травня 2020 у справі №904/897/19, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 26.06.2020 у справі №910/3438/17, від 01 грудня 2020 у справі №910/5511/19, від 11 січня 2021 року у №925/1600/16 та від 06 жовтня 2021 року у справі №2-12341/10.

Таким чином, ключовим питанням, яке належить вирішити апеляційному суду, є з`ясування того, чи порушує судове рішення про передачу у власність позивача спірного нерухомого майна як безхазяйного права апелянта.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ч. 1, 2, ст. 335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих медіа. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Як встановлено ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Статті 395, 396 ЦК України закріплють, що речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апелянт вказуючи на порушення його прав та інтересів посилався на тривале користування спірними приміщеннями, однак належних, допустимих та достатніх доказів такого користування не надав.

Натомість згідно долученого апелянтом витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 зареєстроване у АДРЕСА_3 , тобто відрізняється від адреси розташування спірного майна.

Тож, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що оскаржуваним рішенням було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржника, а у мотивувальній частині цього рішення не міститься висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_2 , так само як і резолютивна його частина прямо про них не вказує.

Зважаючи на викладене, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 368, 374, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року у справі за позовом Корецької міської ради Рівненської області до ОСОБА_3 про передання у власність безхазяйного нерухомого майна закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 02 жовтня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.