ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 638/20518/21

провадження № 22-ц/818/2581/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року, постановлене суддею Хайкіним В.М.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року начальник Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради Станчик В. О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради надміру нараховані грошові кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 35047, 92 грн., а також судові витрати.

Заява обґрунтована тим, що 23.02.2016 року ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було взято на облік в Управлінні як внутрішньо-переміщених осіб. Адресою покинутого місця проживання відповідача було вказано: АДРЕСА_1 . 25.02.2016 року відповідачем було подано до Управління заяву про призначення допомоги ВПО на неї та на її сина ОСОБА_2 . В подальшому відповідач подавала до Управління заяви про продовження призначення допомоги ВПО. Рішеннями управління відповідачу призначалась допомога ВПО на періоди 25.02.2016 24.08.2016, 07.12.2016 06.06.2017, 13.06.2017 12.12.2018, 17.12.2018 16.16.2019 року. 19.06.2019 року при черговому продовженні допомоги ВПО було встановлено, що свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 видано ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Балаклія Харківської області. Спеціалістами управління 19.06.2019 року були направлені запити в Управління соціального захисту Балаклійської районної державної адміністрації та в Харківську міську дитячу поліклініку №14 щодо перебування на обслуговуванні родини ОСОБА_3 . УСЗ Балаклійської РДА повідомило, що ОСОБА_1 отримувала в їх управлінні допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.06.2012 року по 27.06.2015 рік. Поліклініка №14 повідомила, що дитина ОСОБА_2 , згідно його медичної картки, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Балаклія та спостерігався з 02.07.2012 року по лютий 2013 року в КЗОЗ ББР «Балаклійська ЦКРЛ», а з 11.04.2013 року по теперішній час регулярно спостерігається у фахівців поліклініки №14. Рішенням Управління від 08.07.2019 року №05/7-19 дію довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи відповідача було скасовано. У зв`язку з чим розпорядженням Управління від 01.08.2019 року відповідачу було відмовлено у призначенні допомоги ВПО по заяві від 19.06.2019 року на підставі п. 12 Порядку №505, а саме: виявлення факту подання недостовірної інформації, яка впливає на призначення грошової допомоги та скасування довідки внутрішньо-переміщеної особи. Рішенням від 01.08.2019 року відповідачу припинено виплату допомоги з 01.03.2016 року та знято з оплати з 25.02.2016 року. Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат переплата відповідачу допомоги ВПО за період з 25.02.2016 року по 24.08.2016 рік, з 07.12.2016 року по 06.06.2017 рік, з 13.06.2017 року по 12.12.2018 рік, з 17.12.2018 року по 16.06.2019 рік складає 35 047,92 грн. Відповідачу було направлено повідомлення про необхідність повернення надмір отриманої допомоги ВПО. Відповідно до Порядку, у разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги, вони стягуються у судовому порядку. У зв`язку із тим, що відповідач добровільно не повернула зазначені кошти, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, та судом порушено норми матеріального права. Вказує, що судом порушено ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а саме: внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. ОСОБА_1 не є внутрішньо переміщеною особою, оскільки перемістилася до Харківської області до виникнення обставин, зазначених у частині 1 цього Закону, що підтверджується наступними доказами. 23.02.2016 р. ОСОБА_1 (далі також відповідач) разом з сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було взято на облік в Управлінні як внутрішньо переміщених осіб. Адресою покинутого місця проживання відповідача було вказано: АДРЕСА_1 . 19.06.2019 року при черговому продовженні допомоги ВПО було встановлено, що свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 видано ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Балаклія Харківської області. Спеціалістами управління 19.06.2019 р. були направлені запити в Управління соціального захисту Балаклійської районної державної адміністрації та в Харківську міську дитячу поліклініку № 14 щодо перебування на обслуговуванні родини ОСОБА_3 . УСЗ Балаклійської РДА повідомило, що ОСОБА_1 отримувала в їх управлінні допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 01.06.2012 р. по 27.06.2015 р. Поліклініка № 14 повідомила, що дитина ОСОБА_2 , згідно його медичної картки, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Балаклія та спостерігався з 02.07.2012 р. по лютий 2013 р. в КЗОЗ ББР «Балаклійська ЦКРЛ», а з 11.04.2013 р. по теперішній час регулярно спостерігається у фахівців поліклініки № 14. Отже, відповідач не є внутрішньо переміщеною особою у розумінні «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Таким чином, відповідач не мала право на одержання допомоги ВПО. Зазначені обставини відповідач Управлінню не повідомила. Звідси вважаємо, що вона мала намір приховати ці дані, які могли б вплинути на рішення щодо призначення їй допомоги ВПО.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено перед судом, що внаслідок умисних дій відповідача, а саме надання недостовірної інформації при отриманні адресної допомоги та потім її продовження, відбулося необґрунтоване нарахування відповідачу грошової допомоги, а відтак позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась до органу Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В поданій заяві відповідач вказала зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 та фактичне: АДРЕСА_2 . Також вказала сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначила свідоцтво про народження дитини (серію та номер, дату та ким видано), вказала зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання. У вказаній заяві також зазначила анкетні дані та власним підписом затвердила, що проінформована, що інформація подана у цій заяві, а також документи, додані до неї, можуть бути перевірені органом соціального захисту населення для забезпечення цільового використання бюджетних коштів.

В подальшому відповідач подавала до Управління заяви про продовження призначення допомоги ВПО.

Відповідно до довідки від 23.02.2016 року № ОСОБА_1 є особою, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Також у зазначеній довідці вказані відомості про переміщених малолітніх, неповнолітніх осіб, які прибули разом з внутрішньо переміщеною особою, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Управління від 27.09.2016 року відповідачу та її сину ОСОБА_2 призначена щомісячна адресна допомога ВПО з 25.02.2016 року по 24.04.2016 рік у розмірі 1 326,00 грн., з 24.05.2016 року по 24.06.2016 рік у розмірі 1 105,00 грн., з 25.06.2016 року по 24.08.2016 рік у розмірі 884,00 грн.

В подальшому рішеннями Управління відповідачу призначалась допомога до 16.06.2019 року включно.

Розпорядженням начальника Управління від 01.08.2019 року №622909/204 ОСОБА_1 в призначенні адресної допомоги за заявою від 19.06.2019 року відмовлено на підставі рішення районної комісії від 30.07.2019 року, протокол №29, згідно з п. 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року №505 зі змінами та доповненнями, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації, а також додано копію витягу з рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради.

Згідно рішення №05/7-19 від 08.07.2019 року Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № від 23.02.2016 року та внесено про це відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо-переміщених осіб.

Згідно довідки начальника Управління сума надміру нарахованих коштів, яка підлягає стягненню становить 35 047,92 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що визначає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Механізм надання тимчасової державної допомоги переміщеним особам на проживання регламентує Порядок призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (далі Порядок).

У абзаці першому пункту 2 Порядку передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку №505, згідно з яким, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Звертаючись до суду УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР просило застосувати положення ст. 1166 ЦК України, яка передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Неправильна юридична кваліфікація позивачем або відповідачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати належні приписи. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у справі № 904/349/15.

Оскільки, спір який виник між сторонами стосується набуття, збереження майна без достатньої правової підстави то до правовідносин слід застосовувати положення встановлені Главою 83 ЦК України.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727св18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів в їх сукупності.

За таких обставин, виплата позивачем щомісячної допомоги відповідачу здійснювалась добровільно за відсутності рахункової помилки і одночасно її виплаті не передували жодні недобросовісні дії відповідача, що унеможливлює наявність будь-яких підстав для стягнення з відповідача надміру сплачених сум допомоги.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року).

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вказані норми права та враховуючи, що добросовісність набувача презюмується можна прийти до висновку, що саме на позивача покладено обов`язок доказування недобросовісності з боку набувача.

Відповідач, звертаючись до позивача 25.02.2016 року із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідач вказала свої анкетні дані та анкетні дані дитини, а також зазначила серію та номер свідоцтва про народження дитини, дату та ким видано, тобто надала всі відомості визначені Порядком.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка знала про обставини, що можуть вплинути на отримання щомісячної допомоги та не повідомила належним чином позивача про них, що було б зловживанням з її боку. Крім того, з доданих до позову документів судом не встановлений факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити причину виникнення помилки при нарахуванні допомоги та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою.

Позивач не спростував той факт, що внаслідок окупації АР Крим, де зареєстроване постійне місце проживання відповідача, вона не може туди повернутися та змушена продовжувати проживати у м. Харків.

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами наявність умисних недобросовісних дій з боку відповідача, що призвели до надмірної виплати адресної допомоги.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що позовні вимоги и є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова