П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Київ

Справа № 368/972/18

Провадження №22-ц/824/12475/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 01 жовтня 2025 року

Повний текст постанови складено --- жовтня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач за первісним позовом ОСОБА_1 відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 ,

Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області, Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року, ухваленого у складі судді Закаблук О.В., -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, ОСОБА_2 , - про визнання недійним державного акту та скасування рішення сесії міської ради, та просила суд винести судове рішення, на підставі якого:

скасувати рішення Кагарлицької міської ради № 49-3 8-ІV-VII від 28.01.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 );

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га цільовий призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, та розташована по АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, ОСОБА_1 , - є власником земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_3 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 жовтня 2009 року, виданого на підставі рішення Кагарлицької міської ради № 298 від 23 грудня 2008 року кадастровий номер 32 222 10100:01:470:0008.

ОСОБА_2 , є користувачем сусідньої земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надано у власність ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та 0,0681 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1 , а 28 лютого 2012 року видано їй державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, яка межує із земельною ділянкою позивачки.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд розташованих по АДРЕСА_1 , було скасовано.

Крім того, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №428398, кадастровий номер :01:470:0012, виданий 28 лютого 2012 року на ім`я ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд розташованих по АДРЕСА_1 було визнано недійсним.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року, було відмовлено.

Незважаючи на рішення Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року Кагарлицька міська рада 28 січня 2016 року прийняла рішення, яким затвердила ОСОБА_2 матеріали технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Також відповідно до даного рішення ОСОБА_2 передано у власність з земель комунальної власності земельну ділянку загальною площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 .

При винесенні даного рішення Кагарлицька міська рада не врахувала також той факт, що рішенням Кагарлицької міської ради від 08 вересня 2011 року №117 було відмовлено ОСОБА_2 у погодженні акту про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельних ділянок без підпису суміжного землекористувача у зв`язку із наявністю існуючого державного акту на право власності на земельну ділянку у ОСОБА_1 , кадастровий план якого частково займає присадибну ділянку ОСОБА_2 .

За результатами повторних кадастрових зйомок і вимірів, державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області встановлено, що зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_1 перекриваються межами суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 , даний факт підтверджується копією листа Держземагенства України від 24 жовтня 2013 року.

Часткове накладення земельної ділянки вбачається з копії схеми розміщення земельних ділянок, копії схеми їх накладання та зведеного кадастрового плану земельних ділянок сторін, розташованих по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , які були складені ТОВ «Гео Сервіс Україна», копія додається.

За результатами експертного земельно-технічного дослідження, проведеного судовим експертом Барановим Ю.Л. вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд,- що належить ОСОБА_2 та розташована по АДРЕСА_1 , частково накладається на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю, площею 0,0833 га, цільовий призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, та розташована по АДРЕСА_3 . Площа накладання складає 0,0101 га, а технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права власності ОСОБА_2 на її спірну земельну ділянку не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, оскільки у ній відсутні обов`язкові документи та матеріали, зокрема матеріали польових геодезичних робіт, заява ОСОБА_2 про складення державного акту, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомість обробки теодолітного ходу. Даний факт підтверджується копією висновку № 1-Д/04/15 від 30 квітня 2015 року.

Між нею та відповідачем тривалий час існує спір з приводу накладання їхніх земельних ділянок, та неодноразово за позовами ухвалювалися судові рішення.

Так, за аналогічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування Рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки, рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 січня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2011 року, було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову та встановлено правомірність набуття ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0833 га та відсутність накладання її на земельну ділянку ОСОБА_2 .

Оскільки рішенням Кагарлицької міської ради було передано вказану ділянку їй, - ОСОБА_1 , у 2008 році, а відповідачка ОСОБА_2 , - набула право власності на свою земельну ділянку пізніше, - у 2016 році, - то слід вважати, що саме межі земельної ділянки ОСОБА_2 частково накладаються на мою земельну ділянку.

23.10.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 187, 189, 197 - 200 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 12 год. 00 хв. 08.11.2018 року.

08.11.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до Кагарлицької міської ради Київської області, ОСОБА_1 , - про визнання недійним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації, в прохальній частині якої позивачка зустрічного позову просила суд винести судове рішення, на підставі якого:

Визнати недійсним державний акт серія ЯИ № 358924 від 16.10.2009 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0833 га, що розташована за адресою АДРЕСА_3 ,

Зустрічний позов мотивовано тим, що рішенням Кагарлицької міської ради було передано земельну ділянку Позивачу у 2008 році, а відповідачка ОСОБА_2 набула право власності пізніше, у 2016 році, тому саме межі земельної ділянки ОСОБА_2 накладаються на земельну ділянку Позивача.

Проте, такі твердження Позивача не відповідають дійсності та суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до рішення XXXII сесії 5 скликання Кагарлицької міської ради № 298 від 23.12.2008 р., що міститься в технічній документації Позивача ОСОБА_1 , міською радою було вирішено затвердити технічну документацію щодо складання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку Позивача ОСОБА_1 , видати державний акт, внести зміни в земельно-облікову документацію.

Тобто, вказаним рішенням не було вирішено питання про передачу у власність Позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки, а було лише затверджено технічну документацію.

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Враховуючи те, що рішення про передачу Позивачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки не приймалось, відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України Позивач набула права власності на земельну ділянку площею 0,0833 га за адресою АДРЕСА_3 незаконно.

Тому твердження Позивача про набуття нею земельної ділянки у 2008 році є помилковим та суперечить ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України.

Копія рішення XXXII сесії 5 скликання Кагарлицької міської ради № 298 від 23.12.2008 р., яке міститься в технічної документації Позивача ОСОБА_1 не відповідає змісту рішення, яке в дійсності було прийнято на сесії міської ради.

Також, слід звернути увагу суду на наступні обставини:

- рішенням III сесії 5 скликання Кагарлицької міської ради № 24 від 25.05.2006 р., міська рада вирішила передати у власність Позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_3 0,06 га, а не 0,0833 га.

- план земельної ділянки, виданий батьку Позивача ОСОБА_3 районним архітектором на підставі рішення Кагарлицької районної ради від 11.09.1972 року №225 на земельну ділянку площею 600 кв. м.

Тобто, фактична площа земельної ділянки Позивача ОСОБА_1 в натурі на момент приватизації нею земельної ділянки становила 0,06 га. При цьому, державний акт виданий Позивачу ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0833 га, тобто на 0,0233 га більше фактичної площі.

Отже, Позивачу ОСОБА_1 надавалось 0,06 га, а потім без будь-яких підстав розмір збільшився до 0,0833 га.

Межа, яка розділяє земельні ділянки Позивача ОСОБА_1 та Відповідача ОСОБА_2 , була встановлена більше 40 років тому, ще задовго до приватизації ними земельної ділянки. Такі обставини підтверджуються зокрема:

- технічним паспортом на житловий будинок Відповідача ОСОБА_2 , з якого вбачається, що підпірна стінка, на якій встановлений паркан, та сам паркан, побудована ще в 1984 році.

- рішенням Апеляційного суду Київської області від 17.04.2013 р. у справі 2 - 409/12 було встановлено, що на межі між земельними ділянками Позивача ОСОБА_1 та Відповідача ОСОБА_2 встановлений новий паркан на тому самому місті де і стояв до приватизації ділянок старий паркан. Така обставина доказуванню не підлягає відповідно до ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, між Позивачем ОСОБА_1 та Відповідачем ОСОБА_2 ще задовго до приватизації були встановлені паркани між їх земельними ділянками, які відмежовували одну земельну ділянку від іншої та визначали межі землекористування.

Тому, при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельні ділянки, межі земельних ділянок Позивача ОСОБА_1 та Відповідача ОСОБА_2 повинні були визначатись га встановлюватись в натурі (на місцевості) по фактичним межам земельних ділянок, тобто їхніх парканах.

Проте, - ПП «Абрис Альфа», яке розробляло технічну документацію Позивачу ОСОБА_1 , на підставі якого їй було видано державний акт, виготовило вказану документацію із помилками та не за фактичними межами земельної ділянки. Зокрема:

- в порушення п. 1.12 вищезазначеної Інструкції ПП «Абрис Альфа» не було здійснено винесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевості) та невірно складено кадастровий план земельної ділянки. Так, в кадастровому плані зазначена ширина земельної ділянки 20,44 метри, а фактична ширина земельної ділянки 18,12 метри, що підтверджується додатком №1 та №2 до висновку судового експерта Баранова Ю.Л. №1-Д/04/15 від 30.04.2015 р. (на яких зображений паркан, що розділяє земельні ділянки, і відстань від одного паркану до іншого становить 18,12 метри (20,45-2,33=18,12)). У разі встановлення меж земельної ділянки Позивача ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) при виготовленні ПП «Абрис Альфа» технічної документації було б встановлено, що розміри вказані в кадастровому плані не відповідають фактичним межам земельної ділянки. При цьому, при відстані 20,44 метри межа має проходити фактично по будинку Відповідача ОСОБА_2 . Тобто, під час виготовлення технічної документації Позивача ОСОБА_1 було невірно визначено ширину земельної ділянки, у зв`язку з чим площа земельної ділянки Позивача ОСОБА_1 збільшилась з 0,06 га до 0.0833 га;

- під час виготовлення технічної документації ПП «Абрис Альфа» п. 2.4. вищезазначеної Інструкції, яка передбачає, що перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меле земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив`язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. При складанні ПП «Абрис Альфа» кадастрового плану па земельну ділянку Позивача ОСОБА_1 крім того що невірно було визначено розміри земельної ділянки, було невірно визначено координати поворотних точок меж земельної ділянки. Тобто, присвоено координати, згідно яких земельна ділянка Позивача ОСОБА_1 розташована на земельній ділянці сусіда з іншого боку ОСОБА_4 , що підтверджується висновком судового експерта Баранова Ю.Л. №1-Д/04/15 від 30.04.2015 р. Така обставина виключає можливість накладання земельних ділянок Позивача ОСОБА_1 та Відповідача ОСОБА_5 згідно їх державних актів на земельні ділянки. Про що буде детально описано нижче.

Крім того, під час виготовлення ПП «Абрис Альфа» технічної документації Позивача ОСОБА_1 було допущено ряд інших помилок та порушень, що підтверджується листом Головного управління Держкомзему у Київській області та листом Держземагентства України (додаються).

Зокрема, при виготовленні ПП «Абрис Альфа» технічної документації Позивача ОСОБА_1 було допущено помилкам та порушенням, а саме:

- відсутні дати складання на таких документах: завданні на виконання робіт, заявах Позивача ОСОБА_1 актах передачі та встановлення меж земельної ділянки;

- в заявах Позивача ОСОБА_1 не вказано площі земельної ділянки, на яку вона просить виготовити технічну документацію та відсутні підписи; відсутні такі документи як: матеріали польових робіт, журнал польових вимірювань, збірний кадастровий план суміжних землекористувачів та землевласників, відомості обробки теодолітного ходу;

- висновки Управління земельних ресурсів у Кагарлицькому районі №05-06-328 та №04-06-909, Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства №12-13/687 про погодження технічної документації Позивача ОСОБА_1 , які видані 13.04.2009 р. та 06.04.2013 р., були видані після затвердження технічної документації Кагарлицькою міською радою рішенням №298 від 23.12.2008 р. Тобто, погодження технічної документації відповідними службами було пізніше ніж її затвердження.

Отже, виготовлення ГІП «Абрис Альфа» технічної документації Позивача ОСОБА_1 відбулося з грубим порушенням п. п. 1.12., 1.16.. 2.1.. 2.2.. 2.4.. 2.6. Інструкції.

Постановою Кагарлицького районного суду від 09.11.2011 р., яка набрала законної сили, було скасовано рішення Кагарлицької міської ради № 117 від 08.09.2011 р., на яке суд апеляційної інстанції посилається як на доказ накладання земельних ділянок. Вказаною постановою суду було встановлено, що з наданої в судове засідання витягу з комп`ютерної бази вбачається, що межа земельної ділянки Відповідача ОСОБА_2 проходить відповідно до генерального плану забудови міста Кагарлика зробленого в 1984 році, зокрема по плану завулку Кірова видно де проходить межа між будинком АДРЕСА_3 , 9 Відповідача) та будинком АДРЕСА_3 Позивача), паркан проходить по середині між будинками майже на однаковій відстані, на тому самому місці на даний час стоїть діючий паркан між будинками на спірній земельній ділянці. Обставини встановленні постановою Кагарлицького районного суду від 09.11.2011 р. відповідно до ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню не підлягають.

Таким чином, є помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що межі земельної ділянки Відповідача ОСОБА_2 , яка отримала державний акт пізніше, накладаються на межі земельної ділянки Позивача ОСОБА_1 , яка отримала державний акт раніше. Неправильний висновок суду апеляційної інстанції, який суперечить дійсним обставинам справи та письмовим доказам, призвів до прийняття неправильного та незаконного рішення. А рішення суду першої інстанції, який в свою чергу зробив вірні та законні висновки, було скасовано помилково.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 28 січня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_2 до Кагарлицькі міської ради Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації, - прийняти до спільного розгляду з підвісним позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Київської області, відділу Головного управління Держгеокадастру в Кагарлицькому районі Київської області, ОСОБА_2 , - про визнання недійсним державного акту та скасування рішення міської ради, - для їх спільного розгляду в одному провадженні.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року:

1. Клопотання позивача первинного позову ОСОБА_1 про призначення по справі судової земельно - технічної експертизи, - задоволено.

2. Призначено в цивільній справі № 368/972/18, провадження № 2/368/76/19 за позовом ОСОБА_6 до Кагарлицької міської ради Київської області, відділу у Кагарлицькому районі ГУ Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту та скасування рішення міської ради, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Кагарлицької міської ради Київської області. ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації, судову земельно - технічну експертизу поза межами суду.

3. На вирішення експертизи поставЛЕНО наступні запитання:

1. Чи накладається земельна ділянка, кадастровий помер :01:470:0012, площею 0.1000 та з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житловою будинку і господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_2 та розташована по АДРЕСА_1 , на земельну ділянку з кадастровим номером :01:470:0008, площею 0.0833 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право на земельну ділянку від 16 жовтня 2009 року та розташована по АДРЕСА_3 ? Якщо так, то які межі та площа накладання даних земельних ділянок?

2. Чи відповідає вимогам законодавства з питань землеустрою технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговувания житлового будинку і господарських будівель га споруд ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 , зокрема, в частині відповідності ширини кадастрового плану цієї технічної документації вздовж АДРЕСА_1 ширині цієї ж ділянки вздовж АДРЕСА_1 , згідно з планом земельної ділянки наданими КП «Південне бюро технічної інвентаризації» від 25.05.1961 року та в зв`язку з цим, чи відповідає відстань від будинку по АДРЕСА_3 , згідно плану земельної ділянки на житловий будинок АДРЕСА_3 від 11.09.1972 року, оскільки відповідно до ч. ч. 1,2 статті 118 Земельного кодексу України передача земельної ділянки у власність громадянам приймається на підставі технічних матеріалів, утому числі плану розміщення будинку та матеріалів БТІ?

3. Чи відповідає кадастровий план з координатами поворотних точок земельної ділянки по АДРЕСА_3 , визначених земельною організацією ТОВ «Гео Сервіс Україна» від 01.08.2013 року плану земельної ділянки на житловий будинок АДРЕСА_3 від 11.09.1972 року в частині її ширини, наданому КП «Південне бюро технічної інвентаризації» (31.08.2015 р.), де вказані прив`язки меж земельної ділянки до сусідніх будинків по АДРЕСА_6 - 7 метрів, тобто фактичному розміщенню земельної ділянки по АДРЕСА_3 на місцевості з врахуванням точності вимірювань в 1970-х роках?

4. Проведення експертизи доручити експертам ТОВ «Судова незалежна експертиза України». (01034. м. Київ, Проспект Перемоги, 123), попередивши їх на підставі ч. 5 ст. 104 ЦПК України про кримінальну відповідальність за завідомо правдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання поклаждених на них обов`язків.

5. Оплату вартості експертизи покласти на позивача первинного позову. - ОСОБА_1 , АДРЕСА_7 , адреса для листування: 03150. м. Київ. вул. В. Васильківська, будинок 143/2, поверх 3, офіс 18, роз`яснивти їй положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

6. Для првоедення експертизи направити матеріали цимвільної справи № 368/972/18, провадження « 2/368/76/19.

7. На час проведення експертизи провадження по справі зупинити на підставі

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року:

1. Клопотання представника відповідача первинного позову ОСОБА_2 - адвоката Клапчука Ф.П. про проведення по даній справі комплексної судової земельної технічної експертизи з питань землеустрою, - задоволено..

2. Призначено в цивільній справі № 368/972/18, провадження № за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Київської області, відділу у Кагарлицькому районі ГУ Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту та скасування рішення міської ради, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Кагарлицької міської ради Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації, - судову комплексну земельно - технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою.

3. На вирішення експертизи поставлено наступні запитання:

- Чи відповідає технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд і ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_1 на земельну ділянку АДРЕСА_3 , розроблена ПП «Абрис Альфа», за складом та змістом вимогам законодавства станом на 2008 рік?

- Чи відповідає площа земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 (кадастровий номер :01:470:0008) протоколу № 3 загальних зборів колгоспників ім. Богдана Хмельницького від 02.09.1971 р. та рішенню сесії Кагарлицької міської ради № 24 111 - У від 25.05.2006 p.?

4. Проведення експертизи доручити експертам ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», (04212, м. Київ. вул. Маршала Тимошенко. 2 1 корп. 3, оф. 7, тел. ), попередивши їх на підставі ч. 5 ст. 104 ЦПК України про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання поклаждених на них обов`язків.

5. Оплату вартості експертизи покласти на відповідача первинного позову, - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_1 , контакти представника відповідача ОСОБА_2 - адвокат Клапчук Ф.П., тел.: НОМЕР_2 , роз`яснивши їй положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

6. Для проведення експертизи направити матеріали цивільної справи 368/972/18. провадження 2/368/.

7. На час проведення експертизи провадження по справі зупинити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року Первинний позов ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, ОСОБА_2 , - про визнання недійним державного акту та скасування рішення сесії міської ради, - задовольнити.

Скасувати рішення Кагарлицької міської ради № 49-38-ІV-VІІ від 28.01.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Внести зміни до Державного земельного кадастру, - шляхом внесення координат (за каталогом координат, що виготовлено ТОВ «Гео сервіс Україна»), - під кадастровим номером :01:470:0008, - на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, - про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації, - відмовити.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволені зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Кагарлицької міської ради було передано вказану ділянку ОСОБА_1 (позивачці первинного позову) - ще у 2008 році, а ОСОБА_2 (відповідачка первинного позову), - набула право власності на свою земельну ділянку значно пізніше, а саме, - у 2016 році, то суд погоджується з стороною позивача первинного позову та вважає, що саме межі земельної ділянки ОСОБА_2 (відповідачки первинного позову), - частково накладаються на мою земельну ділянку, та, причиною, на думку суду, - є незаконні дії Кагарлицької міської ради Київської області.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені первісного позову відмовити а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішенням Кагарлицької міської ради №298 від 23 грудня 2008 року не було вирішено питання про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, а було затверджено лише технічну документацію.

Вказує, що ОСОБА_1 передавалась ділянка розміром 0,6 га, а потім без жодних підстав розмір ділянки було збільшено до 0,0833 га.

Також зазначає, що документація яку було виготовлено ПП «Абрис Альфа№ на підставі якої ОСОБА_1 привласнила земельну ділянку була виготовлена з чисельними порушеннями.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на кадастрову зйомку ТОВ «Гео Сервіс України» та висновок судового експерта Баранова Ю.Л. від 30 квітня 2015 оку виготовлений не на підставі ухвали суду, а на замовлення Позивача.

Вказує, що ОСОБА_1 в 2013 році звертався до Кагарлицького районного суду Київської області з вимогами про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування поземельної книги на земельну ділянку, рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року позов було задоволено частково, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені позовних вимог в частині скасування реєстрації земельних ділянок та поземельної книги, а тому вже є судове рішення яким у задоволені ідентичних позовних вимог було відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу, Перекотій В.П. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи, що всі посилання на докази апелянта не відповідають дійсності, є спотвореними, викривленими та вирваними з контексту.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Клапчук Ф.П. підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Філіповська В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області, Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області в судове за сідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , - є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вищевказана земельна ділянка належить позивачу первинного позову, - ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 жовтня 2009 року, виданого на підставі рішення Кагарлицької міської ради № 298 від 23 грудня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки: 32 222 10100:01:470:0008.

Відповідач первинного позову, - ОСОБА_2 , є користувачем сусідньої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Кагарлицької міської ради Київської області за № 145 від 29 грудня 2011 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності, та надано у власність ОСОБА_2 земельні ділянки:

- площею 0,1000 га, з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд;

- площею 0,0681 га, з цільовим призначенням, - для ведення особистого селянського господарства, -

- розташованих по АДРЕСА_1 .

28 лютого 2012 року відповідачці первинного позову ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд.

Вищевказана земельна ділянка відповідачки первинного позову, - ОСОБА_2 , - межує із земельною ділянкою, яка належить позивачці первинного позову, - ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року:

1. Рішення Кагарлицької міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , - скасовано (т. 1 а.с. 27 - 32).

2. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 428398, (кадастровий номер земельної ділянки :01:470:0012), виданий 28 лютого 2012 року на ім`я ОСОБА_2 , площа земельної ділянки - 0,1000 га, з цільовим призначенням, - для будівництва га обслуговування житлового будинку і споруд, - визнано недійсним.

Відповідачем первинного позову було оскаржено до касаційного суду вищевказане рішення суду Апеляційної інстанції, проте, відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року, - відмовлено, (т.11, а.с., 34).

Кагарлицькою міською радою Київської області, всупереч обставинам справи, які встановлені судом Апеляційної інстанції від 29 жовтня 2015 року, було постановлено нове, майже повністю аналогічне рішення сесії, аналогічне скасованому, а саме:

- затвердила ОСОБА_2 (відповідачу первинного позову) матеріали технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 );

- передано ОСОБА_2 (відповідачу первинного позову) у власність з земель комунальної власності земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, цільове призначення, - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва, - АДРЕСА_1 ), (т.1 а.с., 20).

За результатами експертного земельно-технічного дослідження, проведеного судовим експертом КНІСЕ, - ОСОБА_7 , вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, що належить ОСОБА_2 (відповідачу первинного позову), та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - частково накладається на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 (позивачу первинного позову), яка належить їй на підставі державного акту на право власності на землю, площею 0,0833 га, з цільовим призначенням, - для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, та розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Площа накладання складає 0,0101 га, а технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права власності ОСОБА_2 (відповідач первинного позову) на її спірну земельну ділянку не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, оскільки у ній відсутні обов`язкові документи та матеріали, зокрема:

- матеріали польових геодезичних робіт;

- заява ОСОБА_2 про складення державного акту;

- збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів;

- відомість обробки теодолітного ходу.

Вищевказані факти підтверджуються копією висновку № 1-Д/04/15 від 30 квітня 2015 року (Том № 1, а.с., 35 - 46).

За результатами проведеної комплексної судової земельно-технічної експертизи, судовим експертом Судової незалежної експертиза України Клівак О. В. було складено висновок експерта № СЕ-1201-1-1138.19 від 22 липня 2020 року (т.3 а.с., 84, 105, 106, 129, 131).

Згідно вищевказаного висновку:

- експертом встановлено існування накладки між спірними земельними ділянками. Експертом було відзначено, що площа накладання земельних ділянок (0,0569 га) перекриває частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , на якій зокрема, - розташований житловий будинок та майже всі господарські будівлі і споруди, за виключенням гаражу з прилеглою до нього спорудою та частини парканів, що вздовж АДРЕСА_1 (з металопрофілю) та по межі із суміжним домоволодінням зліва (з металевої сітки).

Дана ситуація склалась у зв`язку з тим, що координати внесені до Державного земельного кадастру є невірними та помилковими.

У 2013 році ОСОБА_1 (позивач первинного позову) замовила повторні кадастрові виміри земельної ділянки в ТОВ «Гео Сервіс Україна», додатком до вищевказаної документації є Кадастровий план належної мені земельної ділянки по АДРЕСА_3 з каталогом координат.

Даний документ (повторні кадастрові виміри) було досліджено судовим експертом Клівак О. В. та встановлено, що:

- конфігурація земельної ділянки ОСОБА_1 (позивача первинного позову) згідно з кадастровим планом ТОВ «Гео Сервіс Україна» 2013 р., та відповідає конфігурації земельної ділянки, представленої в Державному акті на право власності на земельну ділянку від 16.10.2009 року, а також в цілому, - відповідає конфігурації на кадастровому плані з технічної документації ІІП «Абрис-Альфа» 2009 р., за виключенням похибки у розмірі 1 -2 см. (т. 2, а.с., 9, 10).

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Аналіз змісту зазначених постанов Верховного Суду дає підстави стверджувати, що преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, зазначено що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області № 368/426/15-ц від 29 жовтня 2015 року були встановлені обставини, а саме, що у 2009 році позивачка ОСОБА_1 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0833 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії :01:470:0008 від 16 жовтня 2009 року, виданого на підставі рішення Кагарлицької міської ради № 298 від 23 грудня 2008 року.

Рішення Кагарлицької міської ради № 145 від 29 грудня 2011 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та надано у власність ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та 0,0681 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_3 , а 28 лютого 2012 року видано їй державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, яка межує із земельною ділянкою позивачки.

Крім того, рішенням Кагарлицької міської ради від 08 вересня 2011 року № 117 було відмовлено ОСОБА_2 у погодженні акту про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельних ділянок без підпису суміжного землекористувача у зв`язку із наявністю існуючого державного акту на право власності на земельну ділянку у ОСОБА_1 , кадастровий план якого частково займає із присадибну ділянку ОСОБА_2 .

З копії листа Держземагенства України від 24 жовтня 2013 року вбачається, що за результатами повторних кадастрових зйомок і вимірів, державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області встановлено, що зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_1 перекриваються межами суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 .

Часткове накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку, що належить позивачці площею 0,0102 га, також вбачається з копії схеми розміщення земельних ділянок, копії схеми їх накладання та зведеного кадастрового плану земельних ділянок сторін, розташованих по АДРЕСА_3 , які були складені ТОВ «Гео Сервіс Україна».

З висновку № 1-Д/04/15 від 30 квітня 2015 року за результатами експертного земельно-технічного дослідження, проведеного судовим експертом вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, що належить ОСОБА_2 та розташована по АДРЕСА_3 , частково накладається на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю, площею 0,0833 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, та розташована по АДРЕСА_3 і ця площа накладання складає 0,0101 га, а технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на її спірну земельну ділянку не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, оскільки у ній відсутні обов`язкові документи та матеріали, зокрема матеріали польових геодезичних робіт, заява ОСОБА_2 про складення державного акта, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомість обробки теодолітного ходу.

Також з матеріалів справи вбачається, що між сторонами тривалий час існує спір з приводу накладання меж їхніх земельних ділянок, та неодноразово за їх позовами ухвалювалися судові рішення.

Так, за аналогічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки, рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 січня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2011 року, було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову та встановлено правомірність набуття ОСОБА_1 у власність земельної ділянки по АДРЕСА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області № 368/426/15-ц від 29 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, обставини, які були встановлені у вказаному рішенні мають преюдиційний характер для суду під час ухвалення судового рішення.

Отже, вказаним рішенням зйомку ТОВ «Гео Сервіс України» та висновок судового експерта Баранова Ю.Л. від 30 квітня 2015 року були визнані належними доказами у справі а тому в апеляційного суду відсутні підстави для переоцінки доказів належність яких була встановлена судовим рішення.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що суд першої інстанції був зобов`язаний враховувати рішення Апеляційного суду Київської області № 368/426/15-ц від 29 жовтня 2015 року, оскільки обставини які були ним встановлені має для справи преюдиційне значення, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно посилався на кадастрову зйомку ТОВ «Гео Сервіс України» та висновок судового експерта Баранова Ю.Л. від 30 квітня 2015 року (нібито виготовлений поза межами судового доручення) є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи, а також принципом преюдиційності та правової визначеності.

Разом з тим, в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначала, що рішенням Кагарлицької міської ради №298 від 23 грудня 2008 року не було вирішено питання про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, а було затверджено лише технічну документацію.

Також посилалась на те, що ОСОБА_1 передавалась ділянка розміром 0,6 га, а потім без жодних підстав розмір ділянки було збільшено до 0,0833 га. та зазначала, що документація яку було виготовлено ПП «Абрис Альфа» на підставі якої ОСОБА_1 привласнила земельну ділянку була виготовлена з чисельними порушеннями.

Колегія суддів відхиляє наведені доводи. Належність і допустимість доказів, на яких ґрунтується законність видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії :01:470:0008 від 16 жовтня 2009 року, виданого на підставі рішення Кагарлицької міської ради № 298 від 23 грудня 2008 року, уже були предметом судового дослідження та отримали належну оцінку в рішенні Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року у справі № 368/426/15-ц. Зазначене рішення набрало законної сили, а викладені в ньому висновки не спростовані.

Отже, встановлені ним фактичні обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доказуванню.

По суті, доводи апеляційної скарги зводяться до спроби повторної переоцінки тих самих доказів та обставин, що суперечить принципу правової визначеності. У разі незгоди з рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року та за наявності нововиявлених обставин належним процесуальним шляхом є звернення із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а не подання зустрічного позову з тотожними підставами й предметом. Відтак підстав для урахування наведених у скарзі доводів немає.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У справі яка переглядається апеляційним судом предметом спору є скасування рішення Кагарлицької міської ради № 49-3 8-ІV-VII від 28.01.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) та визнання недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га цільовий призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, та розташована по АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_2 .

У справі № 368/426/15-ц предметом спору було скасування рішення міської ради від 29.12.2011 року №145, визнання недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим № :01:470:0012, що виданий

Ураховуючи викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку, що предмет позову в справі, яка переглядається Київським апеляційним судом, та предмет спору у справі № 368/426/15-ц є різними. Відтак позивач мав право звернутися з новим позовом, виходячи з нового предмета спору. а тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 в 2013 році зверталася до Кагарлицького районного суду Київської області з вимогами про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування поземельної книги на земельну ділянку, рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року позов було задоволено частково, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені позовних вимог в частині скасування реєстрації земельних ділянок та поземельної книги, а тому вже є судове рішення яким у задоволені ідентичних позовних вимог було відмовлено, є необґрунтованими.

Згідно з приписами статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Отже, особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення факту самовільного зайняття неможливе без з`ясування правових підстав набуття сторонами права приватної власності на відповідні земельні ділянки, а також без аналізу нормативно-правових актів, договорів та інших документів, на підставі яких таке право було набуте.

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції про встановлення обставин набуття права власності відповідачем на земельну ділянку у 2016 році та позивачем у 2009 році є правомірним і обґрунтованим.

Згідно з приписами частини першої статті 14 Закону України «Про власність» в цій же редакції громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

01 липня 2004 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Цей Закон регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України в редакції, чинній на час прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, з копії листа Держземагенства України від 24 жовтня 2013 року вбачається, що за результатами повторних кадастрових зйомок і вимірів, державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області встановлено, що зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_1 перекриваються межами суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 .

Часткове накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку, що належить позивачці площею 0,0102 га, також вбачається з копії схеми розміщення земельних ділянок, копії схеми їх накладання та зведеного кадастрового плану земельних ділянок сторін, розташованих по АДРЕСА_3 , які були складені ТОВ «Гео Сервіс Україна».

З висновку № 1-Д/04/15 від 30 квітня 2015 року за результатами експертного земельно-технічного дослідження, проведеного судовим експертом вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, що належить ОСОБА_2 та розташована по АДРЕСА_3 , частково накладається на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю, площею 0,0833 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, та розташована по АДРЕСА_3 і ця площа накладання складає 0,0101 га, а технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на її спірну земельну ділянку не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, оскільки у ній відсутні обов`язкові документи та матеріали, зокрема матеріали польових геодезичних робіт, заява ОСОБА_2 про складення державного акта, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, відомість обробки теодолітного ходу.

Отже, апеляційний суд зазначає, що позивач оформив право власності на спірну земельну ділянку ще у 2009 році, тоді як позивач набув це право лише у 2016 році, тобто значно пізніше.

Також судом встановлено, що земельна ділянка яку було надано ОСОБА_2 рішенням Кагарлицької міської ради № 49-3 8-ІV-VII від 28.01.2016 року накладається на межі земельної ділянки яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 2009 року.

Отже, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 оформила право приватної власності на спірну земельну ділянку ще у 2009 році, тоді як ОСОБА_2 набула право власності лише у 2016 році, тобто значно пізніше.

З урахуванням преюдиційно встановлених обставин та пріоритету раніше набутого права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав вважати, що оскаржуване рішення Кагарлицької міської ради № 49-3 8-ІV-VII від 28.01.2016 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_2 , межі якої накладаються на межі земельної ділянки ОСОБА_1 , є незаконним та підлягає скасуванню як таке, що порушує право приватної власності позивачки (ст. 321 ЦК України, ст. 152 ЗК України).

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року- без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна