РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 556/823/23

Провадження № 22-ц/4815/934/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Савонік Любов`ю Онуфріївною на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2024 року (ухвалене у складі судді Іванків О.В., повний текст рішення складено 21 березня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Володимирецька селищна рада Вараського району Рівненської області про поділ спільного сумісного майна, усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Володимирецька селищна рада Вараського району Рівненської області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна, усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вони з відповідачем з 27.04.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.12.2022 року. За час перебування в шлюбі сторони за рахунок спільних грошових внесків у вигляді заробітної плати кожного з них, інших доходів збудували житловий будинок з погосподарськими будівлями в АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано на відповідача 06.08.2018. Вказаний житловий будинок з погосподарськими будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,15 га кадастровий номер :01:005:0263, яка належить відповідачу на праві приватної власності згідно договору дарування від 17.05.2012 року. Оскільки будинок повністю збудований сторонами під час шлюбу, позивач вважає його спільним сумісним майном сторін, яке підлягає поділу в рівних частках, зокрема по 1/2 кожному.

Крім того, в силу ст. 120 ЗК України у разі наявності спільної часткової власності на будинок декількох власників, такі власники набувають право спільної часткової власності на земельну ділянку біля будинку, тому просила виділити 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га кадастровий номер :01:005:0263 для обслуговування житлового будинку.

У зв`язку з виникненням конфлікту, відповідач та його батьки не допускають позивачку до житлового будинку, в якому залишилися також особисті речі позивачки та дитини. Окрім того поділу підлягають меблі та побутова техніка, набуті сторонами як спільне майно подружжя.

Крім того, за рахунок спільних грошових коштів подружжя, так як кошти на його придбання були накопичені за час шлюбу, сторони приблизно у 2017-2018 роках придбали легковий автомобіль марки Volkswagen Caddy 2006 року випуску. Вартість придбаного автомобіля становила 4500 доларів США. В подальшому у 2022 році, відповідач без згоди позивачки зареєстрував право власності за договором купівлі-продажу на даний автомобіль на іншу особу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до визначеної ціни транспортних засобів такої ж марки та такого ж року випуску на сайті avtoria.com, продаж здійснюється за ціною 7300 доларів США або 281196 грн (за офіційним курсом станом на 22.03.2023), тобто позивачка вважає обґрунтованим стягнення з відповідача в рахунок компенсації вартості 1/2 частки автомобіля грошові кошти в сумі 3500 доларів США або 140598 грн.

З серпня 2022 року позивачка немає доступу до майна, відповідач та його батьки змінили замки у вхідних дверях воріт, вона ключів немає, і тому вона та неповнолітній син позбавлені можливості користуватися та розпоряджатися майном.

З 19.12.2022 ОСОБА_1 , знято із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок, загальною площею 124,1 кв.м, житлова площа 69,6 кв.м, а саме: житловий будинок А-1, мансарда Мд-1 - 71,7 кв.м, тераса а - 24,2 кв.м, гараж-літня кухня Б - 74,1 кв.м, веранда б - 4,9 кв.м, навіс 61 - 22,0 кв.м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки Volkswagen Caddy 2006 року випуску;

- духову шафу, варочну панель, витяжку, посудомийну машину, пральну машину, бойлер, раковину з тумбою у ванну кімнату, батут дитячий, дитячу шведську стінку, скутер Honda DIO АЕ-62.

У порядку поділу спільної сумісної власності визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 124,1 кв.м, житлова площа 69,6 кв.м, а саме: житловий будинок А-1, мансарда Мд-1 - 71,7 кв.м, тераса а - 24,2 кв.м, гараж-літня кухня Б - 74,1 кв.м, веранда б - 4,9 кв.м, навіс 61 - 22,0 кв.м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- духову шафу, варочну панель, витяжку, посудомийну машину, пральну машину, бойлера, раковину з тумбою у ванну кімнату, батут дитячий, дитячу шведську стінку, скутер Honda DIO АЕ-62.

- в порядку ст. 120 Земельного кодексу України на частини земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:005:0263.

У порядку поділу спільної сумісної власності визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 124,1 кв.м, житлова площа 69,6 кв.м, а саме: житловий будинок А-1, мансарда Мд-1 - 71,7 кв.м, тераса а - 24,2 кв.м, гараж-літня кухня Б - 74,1 кв.м, веранда б - 4,9 кв.м, навіс 61 - 22,0 кв.м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, за адресою: АДРЕСА_1 .

- в порядку ст. 120 Земельного кодексу України на частини земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:005:0263.

У порядку поділу спільної сумісної власності стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину ринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Caddy 2006 року випуску в сумі 140598 (сто сорок тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн.

Скасувати рішення адміністратора відділу ЦНАП Володимирецької селищної ради від 19.12.2022 про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 без її згоди.

Зобов`язати адміністратора відділу ЦНАП Володимирецької селищної ради зареєструвати за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні власністю та вселенні ОСОБА_1 до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити порядок користування житловим будинком та виділити у користування позивачки житловий будинок А-1, мансарду Мд-1, площею 71,7 кв.м., терасу а, площею 24,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Володимирецька селищна рада Вараського району Рівненської області про поділ спільного сумісного майна, усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 житловий будинок, загальною площею 124,1 кв.м, житлова площа 69,6 кв.м, а саме: житловий будинок А-1, мансарда Мд-1 - 71,7 кв.м, тераса а - 24,2 кв.м, гараж-літня кухня Б - 74,1 кв.м, веранда б - 4,9 кв.м, навіс 61 - 22,0 кв.м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, за адресою: АДРЕСА_1 .

-автомобіль марки Volkswagen Caddy 2006 року випуску;

-духову шафу,

-варочну панель,

-витяжку,

-посудомийну машину,

-пральну машину,

-бойлер,

-раковину з тумбою у ванну кімнату,

-батут дитячий,

-дитячу шведську стінку,

-скутер Honda DIO АЕ-62.

У порядку поділу спільної сумісної власності визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 124,1 кв.м, житлова площа 69,6 кв.м, а саме: житловий будинок А-1, мансарда Мд-1 - 71,7 кв.м, тераса а - 24,2 кв.м, гараж-літня кухня Б - 74,1 кв.м, веранда б - 4,9 кв.м, навіс 61 - 22,0 кв.м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, за адресою: АДРЕСА_1 .

- духову шафу, варочну панель, витяжку, посудомийну машину, пральну машину, бойлера, раковину з тумбою у ванну кімнату, батут дитячий, дитячу шведську стінку, скутер Honda DIO АЕ-62.

- в порядку ст. 120 Земельного кодексу України на частини земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:005:0263.

У порядку поділу спільної сумісної власності визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 124,1 кв.м, житлова площа 69,6 кв.м, а саме: житловий будинок А-1, мансарда Мд-1 - 71,7 кв.м, тераса а - 24,2 кв.м, гараж-літня кухня Б - 74,1 кв.м, веранда б - 4,9 кв.м, навіс 61 - 22,0 кв.м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, за адресою: АДРЕСА_1 .

- в порядку ст. 120 Земельного кодексу України на частини земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:005:0263.

У порядку поділу спільної сумісної власності стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину ринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Caddy 2006 року випуску в сумі 140598 (сто сорок тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн.

Скасовано рішення адміністратора відділу ЦНАП Володимирецької селищної ради від 19.12.2022 про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 без її згоди.

Зобов`язано адміністратора відділу ЦНАП Володимирецької селищної ради зареєструвати за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні власністю та вселенні ОСОБА_1 до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), судовий збір у розмірі 3230 (три тисячі двісті тридцять) гривень 80 коп.

Рішення мотивовано тим, що встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, врахувавши презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 СК України, за умови, що спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем та перебуває у його користуванні, є неподільною річчю, позивачкою ТЗ не використовується, суд прийшов до висновку про розподіл спільного майна подружжя та його виділ в натурі, оскільки, визначення ідеальних частин у спільному майні кожного з подружжя, не вирішить даний спір по суті, а призведе до утруднення використання та розпорядження даним транспортним засобом, як спільною власністю, і позивачкою, і відповідачем.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Савонік Л.О. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що дозвіл на будівництво спірного будинку №148 від 16.10.2002 був виданий батьку відповідача ОСОБА_3 ще задовго до одруження позивачки та відповідача. Саме тоді і було розпочато будівництво спірного будинку батьками відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Ващишиними.

Згідно договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Гузоватою Н.В. 17 травня 2012 року батьки відповідача подарували спірні земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва (житлового будинку) особисто відповідачу ОСОБА_2 у особисту приватну власність лише обдаровуваного ОСОБА_2 . Позивачка при цьому не являється обдаровуванню стороною, а в договорі не йдеться про дарування будинку у спільну власність подружжя позивачки та відповідача.

У зв`язку з фактом дарування житловий будинок не може бути визнаний спільною власністю подружжя та не може бути розділений в рівних частинах.

Водночас реєстрація права власності на спірний будинок в період зареєстрованого шлюбу між позивачкою та відповідачем не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки спірні земельна ділянка та житловий будинок були подаровані особисто відповідачу його батьками, не є спільним майном сторін, тому підстави для поділу земельної ділянки відсутні.

Спірний автомобіль був придбаний батьком відповідача в зовсім сторонньої особи вже після розлучення сторін. Автомобіль не набутий спільними зусиллями чи спільною працею сторін чи за кошти хоча б одного з них позивача чи відповідача, а тому ОСОБА_3 є єдиним фактичним та юридичним повноправним власником спірного автомобіля.

Стосовно позовних вимог про поділ рухомого майна, позивачем не подано до суду достатніх доказів та не доведено безсумнівно набуття такого майна сторонами в період шлюбу, а також вартості зазначеного майна.

Здійснюючи поділ зазначеного майна суд першої інстанції не встановив обставин придбання такого майна, не встановив чи було дійсно набуте сторонами та чи було в них в наявності таке майно, чи існує в реальності таке майно, яке просить поділити позивачка.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

22 серпня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Кругліцькою В.М. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність оскаржуваного рішення суду.

Вказує, що показами свідків, а також самого відповідача підтверджується, що сторони за час спільного проживання власними грошовими коштами та спільною працею здійснили перебудову об`єкту незавершеного будівництва, ступінь готовності якого на час укладення договору дарування складав 7 % та який був непридатним для проживання.

Просить про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони у справі з 27 квітня 2011 року по 20 грудня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 грудня 2022 року (а.с. 9).

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, 17 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0263, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,15 га, а також договір дарування об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку), згідно якого ОСОБА_3 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею забудови 76,1 кв.м. та відсотком готовності 7 %, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0263.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3 серпня 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок, площею 124,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0263 (а.с. 12).

06 серпня 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0263, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12 зворот).

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, вказувала на факт будівництва належного відповідачу на праві приватної власності будинку в період їх перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя, що, в свою чергу, відповідачем заперечується, покликаючись на отримання будинковолодіння в дарунок від батька.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норми статті 60 СК України передбачають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Позивачкою доведено, що будівництво спірного будинку здійснювалося сторонами за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі, що підтверджується як їх поясненнями, наданими у суді першої інстанції, так і змістом договору дарування об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку) від 17.05.2012 року, в якому зазначено, що ступінь готовності житлового будинку, на момент набуття його у власність відповідача складав 7 %.

Відповідачем не спростовано, за допомогою належних та допустимих доказів, презумпцію спільності права власності подружжя на житловий будинок, загальною площею 124,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначила, що "істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися здійснені капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не створюватиме підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт у такому разі не зазнає і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість особистого майна однієї зі сторін. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених витрат з боку іншого з подружжя - не власника, однак не визнає їх істотними, то інший з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення вартості має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами".

Оскільки спірний житловий будинок будувався сторонами спільними грошовими коштами та працею, що підтверджується поданими сторонами видатковими накладними та чеками на придбання будівельних матеріалів: №1516 від 29.08.2011 р., №РІ-06773 від 07.11.2011 р., №1521 від 30.08.2011 р., №1512 від 29.08.2011 р, а також поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у період перебування сторін у шлюбі відбулося перетворення об`єкту незавершеного будівництва, готовністю 7 % на об`єкт нерухомого майна житловий будинок, він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, висновок місцевого суду про поділ житлового будинку, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачки та відповідача по 1/2 частини будинку є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовано ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно правової позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові Великої Палати від 04.12.2018 року у справі №910/18560/16, провадження № 12-143гс18 чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Оскільки житловий будинок з надвірними господарськими спорудами АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , та підлягає поділу між ними в рівних частках, місцевий суд дійшов правильного висновку про поділ між сторонами земельної ділянки, на який розташоване вказане будинковолодіння.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом першої інстанції, в ході судового розгляду, встановлено, що за час шлюбу ними придбано наступне майно, яке обидві сторони вважають спільною власністю подружжя: духова шафа, варочна панель, витяжка, посудомийна машина, пральна машина, бойлер, раковина з тумбою у ванну кімнату, батут дитячий, дитяча шведська стінка, скутер марки Honda DIO АЕ-62, яке місцевим судом правомірно виділено на користь позивачки, оскільки після розірвання шлюбу спільна дитина залишилася проживати з нею та перебуває на її утриманні.

Отже, доводи апеляційної скарги, про неправомірність рішення суду, в частині поділу між сторонами нерухомого майна, побутової техніки та меблів, не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половини ринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Caddy 2006 року випуску в сумі 140598 (сто сорок тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн апеляційним судом оцінюються критично, оскільки під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено факт придбання спірного транспортного засобу під час перебування сторін у шлюбі, за рахунок коштів подружжя та для використання подружжям, проте без реєстрації даного транспортного засобу за відповідачем. Тому місцевим судом правомірно задоволено такі позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто на її користь половину ринкової вартості транспортного засобу.

Батько відповідача - ОСОБА_3 будь-яких позовних вимог до сторін не пред"являє.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, належних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Савонік Любов`ю Онуфріївною залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.