Справа № 444/2666/25
Провадження № 2/444/1522/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Стець М.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Рава-Руська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить визнати за неюправо власності на 1/2 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 55,9 кв.м. (житлова площа 51,6 кв.м., допоміжна площа 4,3 кв.м.)) та на 1/2 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного типу двору, а також визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 55,9 кв.м. (житлова площа 51,6 кв.м., допоміжна площа 4,3 кв.м.)) та на 1/2 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Позивач звернулася в Рава-Руську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті чоловіка. Державний нотаріус Рава-Руської ДНК завів спадкову справу проте відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку та господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 , оскільки не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. Крім цього, позивачка з метою оформлення права власності звернулась в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області де їй було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація його права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду.

Позивачка в підготовче судове засідання не прибула. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи. Подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника міської ради. Проти задоволення позову не заперечив.

Представник третьої особи в підготовче судове засідання не прибула, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що стверджується матеріалами справи. Подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову не заперечила. Направила копію спадкової справи № 65/2025, заведену 27.03.2025 після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а від так, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивач звернулася в Рава-Руську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті чоловіка де державний нотаріус Рава-Руської ДНК завів спадкову справу, що стверджується витягом.

Разом з тим, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку та господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 , оскільки не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Із довідка № 289 підтверджується, що станом на 30.06.1990 р. головою двору був ОСОБА_2 , а членом двору ОСОБА_1 .

Станом на 15.04.1991р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже всі члени колгоспного двору, формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/2 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/2 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення.

Судом встановлено, що з метою оформлення права власності Позивачка звернулась в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їй було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація його права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оскільки господарство в АДРЕСА_1 відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні.

Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад.

Діючою на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в по господарських книгах підтверджується власність.

Згідно п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Довідка котра видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ» підтверджує, що реєстрація права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 не проводилась.

Житловий будинок в АДРЕСА_1 , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває, що стверджується довідкою в матеріалах спадкової справи.

Житловий будинок господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 складається з приміщень: житлової (площею 14,1 кв.м.); житлової (площею 9,0 кв.м.); житлової (площею 17,8 кв.м.); житлової (площею 10,7 кв.м.); коридор (площею 4,3 кв.м.).

Загальна площа житлового будинку 55,9 кв.м. (житлова площа 51,6 кв.м., допоміжна площа 4,3 кв.м.) та господарські будівлі, що підтверджується технічним паспортом.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 22.05.2001 р. Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 55,9 кв.м. (житлова площа 51,6 кв.м., допоміжна площа 4,3 кв.м.)) та на 1/2 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного типу двору.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 22.05.2001 р. Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 55,9 кв.м. (житлова площа 51,6 кв.м., допоміжна площа 4,3 кв.м.)) та на 1/2 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повне рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Суддя: Ясиновський Р. Б.