ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/593/24 Номер провадження 22-ц/814/3716/25Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

02 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Виконувача обов`язків керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 є єдиною особою, що зайнятий постійним доглядом за дружиною ОСОБА_2 , як за особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

З рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року не погодився Виконувач обов`язків керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до Полтавського апеляційного суду через систему «Електронний суд» 29 липня 2025 року апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі особа, яка її подала прохала суд визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року поважними та поновити строк на апеляційне оскарження вказаного рішення місцевого суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року апеляційну скаргу Виконувача обов`язків керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року залишено без руху у зв`язку з необхідністю подання до суду мотивованого та обґрунтованого клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення з доказами на підтвердження наявності підстав для поновлення такого строку.

Особі, яка подала апеляційну скаргу було роз`яснено, що у випадку не усунення недоліків поданої ним апеляційної скарги, зокрема у разі неподання мотивованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження - у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Згідно довідки про доставку електронного документу ухвала Полтавського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року була доставлена до електронного кабінету Виконувача обов`язків керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області 26 серпня 2025 року.

Частиною сьомою статті 14 ЦПК України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час постановлення даної ухвали, недоліки апеляційної скарги усунуто не було. Клопотання про надання додаткового строку для усунення недоліків скаржником не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підписана 04 листопада 1950 року та ратифікована Україною 17 липня 1997 року, гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Усталеною практикою ЄСПЛ закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні від 08 січня 2008 року у справі «Скорик проти України», заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», заява № 50966/99).

За правилами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи зі змісту статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При чому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі № 904/3541/15, від 14 липня 2022 року у справі № 2-6491/08).

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 89 ЦПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 1 частини другої статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У справі, яка переглядається, з апеляційною скаргою Виконувач обов`язків керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року до суду апеляційної інстанції звернувся 29 липня 2025 року, подавши її через систему «Електронний суд».

В апеляційній скарзі особа, яка її подала прохала суд визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року поважними та поновити строк на апеляційне оскарження вказаного рішення місцевого суду.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що Диканська окружна прокуратура участі у розгляді даної справи не приймала, а про оскаржуване рішення дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень у порядку виконання повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України під час опрацювання судових рішень, які оприлюднено в реєстрі.

07 травня 2025 року Диканська окружна прокуратура скерувала запит до Зіньківського районного суду Полтавської області про надання можливості ознайомитися з матеріалами даної цивільної справи, однак протягом тривалого часу відповідь від місцевого суду на поданий запит не надійшла, що свідчить про позбавлення прокуратури можливості ознайомитися із повним текстом судового рішення та матеріалами справи.

Також Диканською окружною прокуратурою повідомлено Зіньківську міську раду листом від 14 лютого 2025 року за №51/1-876 вих.25 та її виконавчий комітет листом від 14 лютого 2025 року за №51/1-875 вих.25 про незаконність рішення районного суду від 29 березня 2024 року та необхідність вирішення питання його оскарження в апеляційному порядку, проте останніми заходи щодо оскарження рішення суду не вжито.

Прокуратурою зауважено, що судом вирішено питання про права і інтереси осіб, яких не було залучено до участі у справі Зіньківської міської ради та її виконавчого комітету.

Крім того, наголошено, що запровадження воєнного стану та аварійні й довготривалі відключення електропостачання є поважними причинами для поновлення процесуальних строків.

В ухвалі Полтавського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року судом було встановлено: «З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2025 року Диканська окружна прокуратура Полтавської області звернулася до Зіньківської міської ради та Виконавчого комітету Зіньківської міської ради, вказавши про порушення рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року прав та інтересів держави в особі Виконавчого комітету Зіньківської міської ради, як органу до компетенції якого належать повноваження щодо надання чи відмови у наданні соціальних послуг в межах Зіньківської територіальної громади.

У вказаному вище листі заступник керівника окружної прокуратури прохав міську раду та її виконавчий орган, з метою вирішення питання оскарження рішення місцевого суду, повідомити до 28 лютого 2025 року про вжиття заходів реагування до поновлення порушених інтересів держави, а в разі самостійного невжиття заходів повідомити причину.

Листами від 16 квітня 2025 року, які отримані прокуратурою 18 квітня 2025 року, Зіньківська міська рада та її виконавчий комітет повідомили заступника керівника Диканської окружної прокуратури про відсутність порушення їх прав вказаним рішенням місцевого суду, а тому вони не вбачають підстав для його оскарження в апеляційному порядку.

07 травня 2025 року заступник керівника Диканської окружної прокуратури сформував лист до Зіньківського районного суд Полтавської області, в якому прохав місцевий суд, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави, надати для ознайомлення матеріали даної цивільної справи.

28 липня 2025 року органами прокуратури було повідомлено Зіньківську міську раду та її виконавчий комітет щодо представництва окружною прокуратурою інтересів держави в суді з метою апеляційного оскарження рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року.

Суд звертає увагу на дати вчинення прокурором процесуальних дій з метою подальшого оскарження рішення місцевого суду: 14 лютого 2025 року - звернення до міської ради та її виконавчого комітету, 18 квітня 2025 року отримання від міської ради та її виконавчого комітету відповіді про відсутність підстав для оскарження рішення місцевого суду, 09 червня 2025 року сплата судового збору за подання апеляційної скарги на оскарження рішення місцевого суду, 29 липня 2025 року подання апеляційної скарги до суду, - тобто будучи обізнаним у лютому 2025 року про наявність оскаржуваного рішення у даній справі та прийнявши процесуальне рішення про його апеляційне оскарження 09 червня 2025 року, що підтверджується здійсненням оплати судового збору, апеляційна скарга була направлена до Полтавського апеляційного суду лише 29 липня 2025 року.

Крім того, особа, яка подала апеляційну скаргу у поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення зазначає суперечливі відомості: спершу вказано, що рішенням місцевого суду вирішено питання про права і інтереси осіб, яких не було залучено до участі у справі Зіньківської міської ради та її виконавчого комітету, однак аналізуючи текст оскаржуваного рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень скаржник був проінформований про залучення до розгляд даної справи заінтересованих осіб, зокрема, виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування.

Окремо слід наголосити, що Виконавчий комітет Зіньківської міської ради отримав текст рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року, згідно інформації з розписки, яка міститься у матеріалах справи, 03 квітня 2024 року.

Щодо введення воєнного стану на території України, обстрілів території держави та запровадження відключення енергопостачання, на які посилається заявник, то суд апеляційної інстанції зазначає, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22).

Що ж стосується обстрілів території держави та запровадження відключення енергопостачання, то прокурором не вказано та не доведено як саме такі події вплинули на виконання покладених на нього функцій з урахуванням його місцезнаходження».

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 56 ЦПК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16 (провадження № 11-609апп18) зазначено, що: «у Рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи. Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13 липня 2005 року, у Висновку № 3 (2008) «Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права» наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом. Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19 вересня 2012 року, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації). З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень».

Частина друга статті 358 ЦПК України не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 358 ЦПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ЦПК України.

Отже, в сукупності надані скаржником докази не відповідають критерію достатності, а відповідно, особою, що подає апеляційну скаргу, не виконано обов`язку по доказуванню, передбаченого частиною першою статті 81 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що прокурор звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року більше ніж через рік після набрання ним законної сили.

Статтею9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Тобто, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

ВИСНОВОК

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).

Згідно пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки доводи апеляційної скарги прокурора не містять належних причин для поновлення відповідного процесуального строку після спливу значного періоду часу, інших доказів з метою усунення недоліків поданої апеляційної скарги подано до суду не було, а додані до апеляційної скарги прокурора документи свідчать, що прокурор принаймні із лютого 2025 року був обізнаний із рішенням суду першої інстанції та 14 лютого 2025 року звертався до Зіньківської міської ради та Виконавчого комітету Зіньківської міської ради щодо необхідності захисту інтересів держави як до органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, отримав відповіді від цих органів 18 квітня 2025 року, сплативши судовий збір за подання апеляційної скарги 09 червня 2025 року, подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу лише 29 липня 2025 року, то з огляду на вказане, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Виконувача обов`язків керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року слід відмовити.

При цьому колегія суддів враховує, що участь в цій справі брав Виконавчий комітет Зіньківської міської ради, який отримав текст рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року, згідно інформації з розписки, яка міститься у матеріалах справи, 03 квітня 2024 року, натомість апеляційна скарга на рішення місцевого суду подана прокурором через понад рік після його ухвалення.

Керуючись статтями 357, 358, 381ЦПК України -

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Виконувача обов`язків керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 березня 2024 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко