Справа №: 398/1093/25
провадження №: 2/398/1459/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" серпня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Дубровської Н.М.

за участю секретаря судового засідання Тараненко А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрія в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2025 року адвокат Гулий Андрій Васильович звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня и 2024 року по справі № 398/2125/24 було розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 19 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області № 514. За час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 56,2 кв. м., у тому числі житловою площею 37,9 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В. 19 липня 2019 року, реєстровий номер 1761. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем 19 липня 2019 року, що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 січня 2025 року за № 409138038. Зважаючи на те, що право власності набуто під час перебування сторін у шлюбі квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, угоди про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя між сторонами на досягнуто, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2025 року судом відкрито загальне позовне провадження, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відповідачем не було подано до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_2 , скористалася своїм правом на подання відзиву та подала його до суду 29 травня 2025 року. При викладені відзиву не заперечувала проти задоволення позовних вимог про визнання за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири за адресо: АДРЕСА_1 . Разом з тим, заперечувала проти стягнення судових витрат на правничу допомогу та залишити по фактично понесеним сторонами.

Ухвалою від 03 червня 2025 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та представник позивача адвокат Гулий А.В. у судове засідання не з`явилися, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без їх участі та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 про розгляд справи без її участі та не заперечення проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2ст. 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

Судом встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня и 2024 року по справі № 398/2125/24 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області № 514. Рішення набрало законної сили 22 липня 2024 року.

За час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв.м., у тому числі житловою площею 37,9 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В. 19 липня 2019 року, реєстровий номер 1761. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 19 липня 2019 року, що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 січня 2025 року за № 409138038.

Частиною 1ст. 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Як було встановлено судом, угоди про добровільний поділ будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто, а тому позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Статтею 71 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Згідно вимог ст.ст.76,77,79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу.Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 ЦК України). Примусове припинення права власності можливе лише згідно зістаттею 365 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 464/7011/16-ц.

Судом не було встановлено обставин, які б давали суду підстави для відступу від принципу рівності часток подружжя в спільному сумісному майні, і тому, суд дійшов висновку, що придбана сторонами під час шлюбу квартира АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що на підставі ст.ст.137, 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору 4769,74 у розмірі грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60-71 Сімейного кодексу України, ст.ст.10,13,28,81,89,141,259,263-265,352,354 ЦПК України,Законом України «Про судовий збір», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.

Визнати у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,2 кв.м., у тому числі житловою площею 37,9 кв.м

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати у розмірі 4769,74 грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.08.2025 року.

Суддя: Дубровська Н.М.