ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4647/24 Номер провадження 22-ц/814/1198/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1 її представника адвоката Таргонія В.М., представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Савки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Таргонія Вадима Миколайовича та представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Онищенко О.Ф. на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2024 року ухвалене у складі головуючого судді Яковенко Н.Л., повний текст судового рішення виготовлено 04.12.2024

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У липні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 спричинену моральну шкоду та витрати на поховання.

Позов мотивовано тим, що 18.02.2022 в м. Полтава на залізничному переїзді ст.. Полтава-Київська потяг здійснив наїзд на ОСОБА_2 , 1989 р.н., яка від отриманих травм померла. Позивач зазначала, що смертю ОСОБА_2 їй, як матері померлої було завдано моральної шкоди.

Просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь 300000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 12090 грн. в якості відшкодування витрат на поховання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 3028 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини потерпілого.

Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції врахував наявність грубої необережності померлої, засади розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржив представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвокат Онищенко О.Ф.

Свою незгоду з вказаним рішенням обґрунтовує тим, що під час ухвалення даного рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та доказам, що знаходяться в матеріалах справи.

Зазначає, що у постанові Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області про закриття кримінального провадження від 30.06.2022 року досудовим розслідуванням встановлено, що 18.02.2022 поблизу залізничного переїзду по вулиці Зіньківській у м. Полтава, електропоїзд Hyundai «HRCS2-005», за маршрутом № 712 «Київ-Констянтинівка» під керуванням машиніста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала на коліях.

У результаті наїзду ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження від яких загинула на місці. Слідчим відділом Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області відомості про дану подію 18.02.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000222 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Також у Постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що машиніст електропоїзда ОСОБА_4 пояснив, що 18.02.2022 він виїхав зі м. Київ на потязі Hyundai «HRCS2-005», за маршрутом № 712 «Київ-Костянтинівка», із ним у якості помічника перебував ОСОБА_5 . Після графікової зупинки по ст. ПолтаваКиївська продовжив рух у напрямку до м. Костянтинівка.

Після прослідування переїзду на 922 км. (Зіньківський переїзд) ОСОБА_3 та його колега звернули увагу на те, що на відстані приблизно 50 метрів невідома жінка поводить себе дивно (при наближені потяга вона вийшла з-за двох опор контактної мережі) не реагувала на свистки великої гучності, після чого застосував екстрене гальмування з подачею піску, однак наїзду уникнути не вдалося, після зупинки поїзда машиніст ОСОБА_3 направив помічника ОСОБА_5 на місце події до потерпілої.

Пізніше помічник машиніста ОСОБА_5 дізнався, що машиніст ОСОБА_3 повідомив чергового ст. Полтава-Київська, який згідно із інструкцією доповів в поліцію та викликав медичну допомогу. Сам же помічник машиніста ОСОБА_5 вважає, що невідома жінка вийшла на колії перед поїздом аби здійснити суїцид. Швидкість поїзду перед гальмуванням склала близько 70 км/год.

Згідно довідки з КП «Полтавський обласний центр з надання психіатричної допомоги ПОР» від 19.04.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в даному закладі з 05.01.2022 по 17.01.2022 з діагнозом тяжкий депресивний епізод без психотичних симптомів. У постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що, у ході досудового розслідування встановлено, що причиною описаної залізно-транспортної пригоди є порушення потерпілою ОСОБА_2 п.2.2, 2.3, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.08.1998 №54, які перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, у вигляді заподіяння смерті самій же ОСОБА_2 . Будь-яких порушень у діях працівників залізничного транспорту в даній ситуації не вбачається.

Відповідно до п. 2.5 та п.2.6 Правил пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів, переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпіла свідомо порушала ці правила.

Відповідно до діагнозу потерпілої, а також висновків, які викладені у постанові про закриття кримінального провадження, ОСОБА_2 усвідомлюючи небезпечність своїх дій, як для себе так і для оточуючих, передбачаючи можливі небезпечні наслідки, при наближені потяга здійснила самогубство.

Крім того, поїзд на відміну від автомобільного транспорту об`їхати громадянина можливості не має. Згідно своїх фізичних та технічних властивостей враховуючи масу та швидкість поїзд не може різко зупинитися, а тому має великий гальмівний шлях на який машиніст поїзда вплинути не може.

Відсутність технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки зіткнення поїзда з пішоходом не залежить від дій машиніста, при усій обачливості його дій та/або поведінці, машиніст не може передбачити таку подію та не може її відвернути. Подібний висновок викладений у Постанові Верховного суду від 10 квітня 2021 року у справі № 532/1374/18.

Зазначає, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто судовий збір у розмірі 3028 грн.

Відповідно до статті 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем -1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішенням суду на користь позивача стягнуто 15 000 грн, таким чином судом мало б бути стягнуто 1 211,20 грн (15 000 грн х 1 % = 150 грн, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3028 грн. х 0,4=1 211,20 грн). судового збору, а не 3028 грн.

На підставі викладеного, просила суд апеляційної інстанції рішення Київського районного суду м. Полтави від 04.12.2024 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку також оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В.М.

Вказує, що присуджений розмір відшкодування є несправедливим і повністю суперечить сталій судовій практиці.

Зазначає, що у Постанові Верховного суду від 09.09.2020 року у справі № 372/4412/15-ц зроблено наступний висновок: Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є моральноправові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень. З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах. Особливо примітним і, безперечно, слушним, зважаючи на важливість закріплення однакового розуміння принципів дії механізму захисту особистих немайнових прав потерпілих осіб, є прагнення ЄСПЛ додержуватися послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, що присуджуються у зв`язку з вчиненням однотипних порушень. Так, у рішенні від 04 квітня 2006 року у справі «Шевченко проти України» ЄСПЛ, об`єктивно оцінюючи ситуацію, переглянувши присудження компенсацій у подібних справах і з огляду на порушення, що були виявлені у даній справі , присудив заявникові 2 000 євро як компенсацію моральної шкоди. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.

Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір відшкодування майнової шкоди з 12090 грн. до 4100 грн.

Вказаний висновок не грунтується на вимогах закону та на фактичних обставинах справи Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Будь-яка допомога, яку отримала позивач від інших осіб не включається до суми відшкодування шкоди, про що прямо вказано в законі. Необхідно розрізняти відшкодування - компенсацію завданої шкоди та допомогу на поховання в разі смерті застрахованої особи - допомога, яка надається всім застрахованим особам, незалежно від причин смерті. Заподіювач шкоди (АТ Укрзалізниця) є боржником у зобов`язанні.

Для того, щоб обов`язок боржника перейшов до іншої особи між боржником та цими особами мають існувати певні правовідносини (наприклад договір страхування).

Судом не було встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а тому висновок про те, що боржник в зобов`язанні змінився є помилковим.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 її представника адвоката Таргонія В.М. та представника Акціонерного товариства «Українська залізниця», дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 262 від 19.02.2022.

Причиною смерті ОСОБА_2 відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 234 є ушкодження, внаслідок знаходження перед поїздом, що рухався.

З матеріалів справи вбачається, що досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні № 0000222 від 18.02.2022, яке було внесено до ЄРДР за фатом події, що відбулася 18.02.2022 встановлено, що 18.02.2022поблизу залізничного переїзду по вул. Зіньківській у м. Полтава, електропоїзд Hyundai «HRCS2-005», за маршрутом № 712 «Київ-Костянтинівка» під керуванням машиніста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала на коліях. У результаті наїзду ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження від яких загинула на місці.

Органом досудового розслідування встановлено, що причиною залізнично транспортної пригоди є порушення потерпілою ОСОБА_2 п.2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.08.1998 № 54, які перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, у вигляді заподіяння смерті самій же ОСОБА_2 . Будь-яких порушень у діях працівників залізничного транспорту не вбачається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що тілесні ушкодження потерпілому спричинені внаслідок взаємодії із джерелом підвищеної небезпеки. Разом з тим визначаючи розмір компенсації, суд першої інстанції врахував принцип розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що наведенні в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 адвоката Таргонія Вадима Миколайовичадоводи частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Наведенні доводи в апеляційній скарзі представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Онищенко О.Ф. також підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У цивільному законодавсті відсутнє визначення грубої необережності, тому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Про наявність у діях потерпілого грубої необережності можуть свідчити перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху, тощо, а не проста необачність. (див. постанову ВС від 21 серпня 2019 року, справа № 712/14046/18).

Суд першої інстанції взяв до уваги наявність грубої необережності померлої та порушення нею п.2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті та задовольнив позов в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть доньки, порушенням укладу її життя та соціальних зав`язків.

Також, судова колегія приймає до уваги той факт, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок її грубої необережності, що відповідно до ч.2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру шкоди.

За таких обставинах, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілої, характер, глибину і тривалість душевних страждань ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Однак судова колегія не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, виходячи з наступного.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК Українки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, судова колегія виходить з наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю доньки позивачки, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 має бути визначений в сумі 50 000 грн.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд першої інстанції у справі встановив, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачка є матір`ю загиблої, а тому моральна шкода, завдана позивачу смертю її доньки, підлягає відшкодуванню в розмірі 50 000,00 грн.

Такий розмір відшкодування відповідає критерію розумності і справедливості.

У зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди.

Разом з цим статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що будь-яка допомога, яку отримала позивач від інших осіб не включається до суми відшкодування шкоди, про що вказано прямо в законі.

На підтвердження витрат на поховання ОСОБА_1 надала копію накладної № 0-837 від 19.02.2022 року на суму 12090 грн. та копію товарного чеку від 19.02.2022 року (а.с.22).

З огляду на викладене суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення витрат на поховання.

В частині стягнення з АТ «Українська залізниця» понесених судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем -1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене з АТ «Українська залізниця» підлягав до стягнення судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на поховання та зменшення суми стягнутого з відповідача судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування колегією суддів не вбачається.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника Акціонерного товариства «Україннська залізниця» - адвоката Онищенко О.Ф. та представника ОСОБА_1 адвоката Таргонія В.М. задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2024 року в частині відмови в стягненні моральної шкоди, витрат на поховання та стягнення судового збору в розмірі 3028 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн., та витрати на поховання у сумі 12090 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль