Справа № 148/2558/25
Провадження №2-о/148/131/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

06 жовтня 2025 року м.Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Ковганич С.В., розглянувши в місті Тульчині заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні,

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника звернулася в суд із заявою про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні.

Ознайомившись із заявою та матеріалами справи, вважаю, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Зміст заяви свідчить про те, що встановлення факту про який просить представник заявника необхідно заявнику для звільнення з військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: перебування фізичної особи на утриманні.

Предметом доказування перебування фізичної особи на утриманні є: мета встановлення факту знаходження особи на утриманні; відсутність можливості встановити факт знаходження особи на утриманні через відповідні організації, органи місцевого самоврядування (в позасудовому порядку).

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

В той же час, правовідносини щодо утримання дітей, є предметом регулювання Сімейного кодексу України, а питання звільнення з військової служби під час дії воєнного стану не є питаннями, що підлягають вирішенню в порядку окремого провадження, а стосуються виконання конституційного обов`язку громадянина України, виникають у сфері публічно-правових відносин.

Цивільно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. Відповідний висновок сформовано у постанові ОП ВС КЦС від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17.

Факт, про встановлення якого просить представник заявника, не породжує для заявника жодних особистих немайнових чи майнових прав, не підтверджує наявності чи відсутності неоспорюваних прав, що є завданнями окремого провадження.

Водночас, слід зазначити, що інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право. Очевидною є недопустимість використання окремого провадження, зокрема з метою отримання доказу існування підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану.

Заявлені представником заявника вимоги в рамках окремого провадження, враховуючи їх мету, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за заявником певного статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Заявлені представником заявника вимоги не є вимогами, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду в порядку окремого провадження на підставі ст.293, 315 ЦПК України.

Доведення факту перебування на утриманні заявника падчерки та пасинка пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких батьки не виконують своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Частиною 4 ст.315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

За наведених обставин приходжу до висновку, що факт, про встановлення якого просить представник заявника не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право щодо участі батьків в утриманні їх дітей та/або ухиленні від участі в утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відтак слід відмовити у відкритті провадження на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.

У випадку ж виникнення у заявника спору щодо звільнення з військової служби заявник не позбавлений права звернутися із позовом у порядку адміністративного судочинства.

Окремо слід зазначити, що ч.4 ст.294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. В той же час, звертаючись да суду з даною заявою, представником заявника до участі в справі не залучено в якості заінтересованих осіб батьків дітей та відповідні органи, які розглядають питання щодо звільнення з військової служби військовослужбовців.

Також вважаю необхідним розяснити представнику заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі викладеного та керуючись ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні.

Копію ухвали направити до відома представнику позивача.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: