Провадження № 2/641/1490/2025 Справа № 641/1626/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Василенко О.Я.,

за участі секретаря судового засідання Жамгаряна А.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить виключити з актового запису про народження №771 від 28.07.2020, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відомості про батька дитини ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з вони з відповідачем познайомились наприкінці 2019 року та протягом певного часу підтримували стосунки. Невдовзі відповідач повідомила позивача про вагітність. На той час позивач вважав, що дитина від нього, хоча в нього і були певні проблеми зі статевим здоров`ям, але він лікувався та вірив, що дитина його бо бажав повноцінної сім`ї. Згодом сторони почали проживати однією сім`єю. У 2022 році відповідач разом з дитиною через небезпеку бойових дій виїхала за кордон. До початку 2024 року позивач не мав сумнівів щодо свого батьківства, проте на початку 2024 року відповідач особисто повідомила позивача про те, що він може і не бути біологічним батьком дитини, та просила позивача юридичним шляхом відмовитись від батьківства.

Відповідач скористалась своїм правом та надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, враховуючи інтереси дитини. В обґрунтованння зазначила, що позивач ОСОБА_2 у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_4 вказаний як батько, при тому, що позивач знав, що не є біологічним батьком дитини, але свідомо погодився на реєстрацію батьківства. Позивач ОСОБА_2 на момент реєстрації народження дитини чітко усвідомлював, що не є її біологічним батьком, проте добровільно дав згоду на внесення його як батька в актовий запис про народження. Позивач не лише погодився, а й самостійно подав відповідну заяву до органів РАЦС про реєстрацію себе як батька.

29.05.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона просила призначити судову молекулярно-генетичну експертизу, у разі відсутності біологічного батьківства виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька дитини ОСОБА_2 . Вкотре зазначила, що на момент народження дитини позивач не мав жодних підстав сумніватись у своєму батьківстві, оскільки на момент зачаття дитини між позивачем та відповідачем існували інтимні стосунки. Представник позивача вважає, що будь які твердження про обізнаність позивача є припущенням. Лише у 2024 році відповідач повідомила позивача, про те що він не є біологічним батьком дитини, та почала наполягати на тому, щоб він юридично відмовився від дитини.

10.06.2025 від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач зазначає, що позивач знав, що не є біологічним батьком дитини та свідомого погодився на реєстрацію батьківства. ОСОБА_2 , ще до народження дитини знав обставини її зачаття, однак попри це не лише не заперечував проти своєї реєстрації як батька, а й самостійно виявити таку ініціативу. Позивач свідомо прийняв рішення стати батьком дитини, він брав участь у реєстрації народження дитини, він не заперечував свій статус батька протягом тривалого часу. Він не лише погодився, а й самостійно подав відповідну заяву до органу РАЦС про реєстрацію себе батьком. Відповідач зауважує, що з позивачем вони не перебували у зареєстрованому шлюбу і для того, щоб внести данні про нього як батька дитини йому потрібно було написати заява. На час знайомства позивача з відповідачем, остання вже була вагітна, про що вона повідомила ОСОБА_2 , на що позивач повідомив їй, що ймовірно у нього не буде можливості зачати свою біологічну дитину, тому запропонував визнати себе батьком ОСОБА_5 . Дитина знає свого батька, постійно питає про нього.

Процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 03.03.2025 справа розподілена судді Василенко О.Я.

Ухвалою судді від 05.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено у підготовче судове засідання.

25.04.2025 набрав чинності Закон України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», відповідно до якого змінено найменування Комінтернівського районного суду міста Харкова на Слобідський районний суд міста Харкова.

Ухвалою судді від 06.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, вказувала, що позивач дізнався, що не є біологічним батьком дитини тільки у 2024 році, коли позивач стала наполягати, щоб він відмовився від батьківства, та тоді ж і зробив аналізи для з`ясування своєї спроможності бути батьком. Також просила суд, не приймати в якості доказів надані відповідачем скриншоти листування у месенджері, вважала їх неналежними, оскільки особи, які здійснювали це листування, не ідентифіковані.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином відповідно до закону, шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою реєстрації місця проживання рекомендованими листами з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», а також через оголошення про виклик на сайті Судової влади України, про причини своєї неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав заяву в якій просив розглядати справу без їх участі, при вирішені спору покладався на розсуд суду.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Суд встановив, що згідно з актовим записом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказані батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (а.с.11-12), що також підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 Серії НОМЕР_1 , виданого 28.07.2020 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №771 (а.с.57).

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не перебували в зареєстрованому шлюбі, а встановлення батьківства відбувалось на підставі поданих заяв до органу РАЦС.

19.08.2023 відповідач ОСОБА_7 та громадянин ОСОБА_8 уклали шлюб, який зареєстрований органом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_9 , змінено прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_10 , що підтверджується копією витяга свідоцтва про шлюб, переклад на українську мову присяжного перекладача, зареєстровано в реєстрі №4817/2023 (а.с.7, 20).

Відповідно до заяви від 20.02.2024 №103, засвідченої приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Н.В. Захаровою, ОСОБА_2 добровільно та свідомо відмовився від батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Згідно з результатом медичного дослідження (спермограми) від 16.11.2024 ОСОБА_2 має показники, які можуть вказувати на чоловіче безпліддя.

Позивач звертався з клопотанням про призначення судово-генетичної експертизи, яке судом залишено без задоволення, оскільки під час підготовчого провадження відповідач ОСОБА_3 особисто підтвердила, що позивач ОСОБА_2 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , та немає жодного сумніву, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_4 .

Як вбачається з скриншотів листування у месенджері (не ідентифікований) між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідач підтверджує той факт, що ОСОБА_2 не є біологічним батьком ОСОБА_4 та відповідач провила позивача добровільно відмовитись від батьківства відносно доньки. Крім того в даному листуванні відповідач наполягає на тому, що позивач знав про те, що не батьком, але погодився записати себе батьком, спір у сторін виник з приводу сплати аліментів на дитину (а.с.10-103).

Допитана в судовому засіданні свідок -мати позивача ОСОБА_11 , пояснила, що десь на початку грудня 2019 її син ОСОБА_2 привів до них додому ОСОБА_12 як кохану дівчину. Всі разом почали жити у них вдома, а потім у них народжилася дитина ОСОБА_5 . ОСОБА_13 забирали усі разом з пологового будинку, син - ОСОБА_14 був дуже щасливий, «літав на крилах», допомагав ОСОБА_12 з дитиною. Свідок впевнена, що сумнівів у ОСОБА_14 щодо батьківства не було, про будь-які проблеми з чоловічим здоров`ям у ОСОБА_14 вони (батьки) не знали. Після того, як ОСОБА_12 з дитиною поїхала за кордон через воєнні дії, позивач фінансово допомагав відповідачу та дитині. У 2024 році ОСОБА_2 повідомив, що дитина не від нього, а ОСОБА_12 в Польщі вийшла заміж, дізнався про це від ОСОБА_12 , був дуже засмучений з цього приводу.

Допитаний в судовому засіданні свідок батько позивача ОСОБА_15 пояснив, що десь в кінці осені ОСОБА_14 познайомив їх (батьків) зі своєю подругою ОСОБА_12 , а на початку грудня вони повідомили, що чекають на дитину. Були дуже щасливі. У лютому 2025 дізнались, що у відповідача з`явився інший чоловік у Польщі. До цього часу з відповідачем та онучкою спілкувались через месенджер «телеграм», конфліктів ніяких не було. Батьки не заважали жити сімейним життям позивачу та відповідачу, у відповідача ще є старший син, батьки позивача прийняли його як рідного, він приходив до них у гості. ОСОБА_2 вважав, що ОСОБА_5 його дитина, забирав її пологового будинку, відносився до неї дуже добре. Батько не знав, що у ОСОБА_2 проблеми зі статевим здоров`ям, оскільки ніколи про це не говорили. Син повідомив їм, що дитина не його, бо йому про це сказала ОСОБА_12 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України).

Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Отже, за змістом зазначених норм права, походження дитини від певної особи визначається за фактом народження дитини від цієї особи в шлюбі або поза ним, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, документом закладу охорони здоров`я про народження дитини дружиною та свідоцтвом про народження дитини, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису про народження.

За життя особи, записаної батьком дитини, ніхто інший, крім нього самого, оспорювати батьківство не має права.

Згідно з ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 березня 2020 року у справі №606/2142/18 (провадження №61-19502св19), та від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц (провадження №61-38660св18).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності їх визнання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20.09.2024 у справі № 183/2690/21, від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

В ході судового розгляду сторонами заявлялось клопотання про призначення по справі судової медично-генетичної експертизи. Ухвалою суду було відмовлено в призначенні судової-генетичної експертизи, оскільки відповідач не заперечує той факт, що позивач не є біологічним батьком дитини, таким чином проведення експертизи було не доцільним.

У відзиві на позовну заяву та у скриншотах листування в месенджері відповідач ОСОБА_3 , підтвердила той факт, що ОСОБА_2 не є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Статтею ст. 82 ЦПК України встановлені підстави для звільнення від доказування. Так, відповідно до вимог ч. 1 зазначеної статті обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, враховуючи підтвердження відповідачем факту того, що ОСОБА_2 не є батьком ОСОБА_4 , суд вважає доведеним цей факт. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на спростування зазначених обставин.

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

ЄСПЛ визнає існування сімейного життя з урахуванням біологічного та фактичного сімейного зв`язку. Існують випадки, коли наявність «сімейного життя» встановлювалася навіть попри відсутність біологічного споріднення. Наприклад у тих випадках, коли відсутність біологічного зв`язку встановлювалася після тривалого фактичного контакту батьків і дітей.

Тривалість стосунків з дитиною є ключовим фактором у визнанні ЄСПЛ наявності сімейного життя. Так у справі Wagner and J.M. W.L. v. Luxembourg (no. 76240/01, § 117, 28 червня 2007) співжиття тривало більше десяти років; у справі Nazarenko проти росії § 58), в якій одружений чоловік взяв на себе батьківські обов`язки до того, як дізнався, що він не є біологічним батьком дитини, період, проведений разом, тривав більше п`яти років (пункт 153 рішення).

Поняття сімейного життя є автономним (Marckx проти Бельгії, § 31). Відповідь на питання, існує чи ні «сімейне життя», залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків (Paradiso і Campanelli проти Італії [ВП], § 140).

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що врахування інтересів дитини може і має здійснюватися винятково в тому випадку, коли встановлені ознаки сімейного життя. За умови відсутності таких критеріїв особа, яка оспорює батьківство, має право на відповідний захист своїх прав.

Суд враховує, що фактичні стосунки позивача з дитиною тривали від народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до виїзду відповідача з дитиною за кордон у 2022 році (тобто менше 2-х років), з наданого суду листування між сторонами вбачається, що відповідач підтверджує, що дитина вже не пам`ятає позивача і називає татом іншого чоловіка та фактично проживає за кордоном у сім`ї своєї матері -відповідача та її чоловіка, з яким укладено офіційний шлюб.

Позивач в позовній заяві зазначає, що дізнався про те, що не є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , лише на початку 2024 року від відповідача, що підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки. Відповідач ОСОБА_3 не надала суду достатні та достовірні докази того, що позивач в момент реєстрації знав, що не є біологічним батьком дитини, тому на думку суду, відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного і керуючись ст. 12, 81, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження задовольнити.

Виключити з актового запису про народження №771 від 28.07.2020 складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (на зараз Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) запис про батька ОСОБА_2 , як батька дитини ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ЄДРПОУ 41403982, місцезнаходження: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка 11.

Повний текст рішення складено та підписано 03 жовтня 2025 року.

Суддя О.Я.Василенко