Справа №403/410/25 провадження № 2/403/407/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Могиленко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» (далі по тексту рішення - ТОВ «АІА Фінанс Груп») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 9096 грн. 97 коп..

Позов обгрунтовується тим, що 19 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» (далі по тексту рішення - ТОВ «АІА Фінанс Груп») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту №1750589 від 19 серпня 2018 року, за яким відповідачу був наданий кредит на наступних умовах: строк кредиту - 29 днів; сума кредиту - 5000,00 грн.; сума процентів - 1552,00 грн.. Вказаний кредитний договір був укладений відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом його підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. З урахуванням укладення відповідачем угод про відтермінування строку повернення кредиту шляхом оплати відповідних комісій поточний термін повернення кредиту та процентів за кредитом становив - до 24 вересня 2018 року, а тому на дату складання позовної заяви (16 липня 2025 року) прострочення відповідача з повернення кредиту становить 2487 днів. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач прохав стягнути із ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за кредитом - 5000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами - 1552,00 грн. а згідно зі ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 672,07 грн. та інфляційні втрати в сумі 1872 грн. 00 коп., а всього 9096 грн. 97 коп..

З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн..

Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву ТОВ «АІА Фінанс Груп» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подала. Згідно письмової заяви від 01 жовтня 2025 року прохала провести розгляд справи без її участі, зазначивши про визнання позовних вимог ТОВ «АІА Фінанс Груп» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №1750589 від 19 серпня 2018 року в розмірі 9096,97 грн. у повному обсязі, пояснивши наявність заборгованості складним матеріальним становищем. Разом з тим, проти заявленого представником позивача розміру витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. заперечила та вважала її великою, обгрунтовуючи своє заперечення невідповідністю виконаної адвокатом роботи у цій справі визначеній сумі, а тому прохала суд зменшити розмір даних витрат (а.с.61).

ІІ. Заяви та клопотання.

Представник позивача згідно з клопотанням від 02 жовтня 2025 року прохав суд провести розгляд цивільної справи без його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав стягнути з відповідача на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» 50% сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., а 50% суми сплаченого судового збору повернути позивачу з державного бюджету (а.с.63).

Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі про відкладення судового розгляду, витребування доказів, крім заяви від 01 жовтня 2025 року, на дату проведення судового засідання не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20 серпня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.44-45).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19 серпня 2018 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 , як позичальником, шляхом подання відповідачем заявки №1750589 на отримання кредиту на умовах обраних нею згідно пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, був укладений договір, який відповідно до положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений у формі електронного правочину шляхом підписання його відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 8326902 (а.с.6, 8).

Згідно з умовами укладеного сторонами Договору, позивач ТОВ «АІА Фінанс Груп» надає відповідачу ОСОБА_1 кредит на наступних умовах кредитування: 1) сума кредиту - 5000,00 грн.; 2) строк повернення кредиту - 29 днів; 3) процентна ставка (% від суми кредиту в день) - 1.07; реальна річна процентна ставка за кредитом, % - 391; 4) очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) - 1552,00 грн.; 5) загальна сума до повернення (проценти і кредит) - 6552,00 грн..

19 серпня 2018 року ТОВ «АІА Фінанс Груп» на виконання умов Договору було здійснено переказ грошових коштів в сумі 5000 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , що відповідає реквізитам рахунку та сумі кредиту, зазначеним нею в заявці №1750589, та підтверджується копією платіжного доручення №19685 від 19 серпня 2018 року (а.с.10).

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 24 вересня 2018 року по 23 лютого 2022 року, виходячи із загальної суми боргу 6552,00 грн., інфляційні втрати складають 1872,90 грн., а 3% річних - 672,07 грн. (а.с.12).

Під час судового розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею 19 серпня 2018 року кредитного договору та отримання за ним кредитних коштів у зазначеному вище розмірі.

Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом (повністю або частково) відповідачем ОСОБА_1 під час судового розгляду також надано не було.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 26 липня 2024 року визнаний таким, що не підлягає виконанню, вчинений 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №30566, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості за кредитним договором №1750589 від 19 серпня 2018 року за період з 24 вересня 2018 року по 03 березня 2021 року на загальну суму 29900 грн. 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5000,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 24900,00 грн. (а.с.65-72).

Отже, визначена представником ТОВ «АІА Фінанс Груп» загальна сума заборгованості відповідача в даній справі 9096 грн. 97 коп. та її складові (проценти - 1552,00 грн., 3% річних - 672,07 грн. та інфляційні втрати - 1872,90 грн.) не були раніше предметом судового розгляду згідно зазначеного вище рішення суду.

Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі.

За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.

Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону).

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Судом встановлено, що договір №1750589 про надання кредиту від 19 серпня 2018 року був підписаний відповідачем по справі ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора: 8326902, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами.

В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавців за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим.

Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.

Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «АІА Фінанс Груп» щодо здійснення саме відповідачем ОСОБА_1 електронного підпису договору №1740589 за допомогою одноразового ідентифікатора 8326902 суду надано не було.

Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» н, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що згідно з умовами укладеного відповідачем ОСОБА_1 договору №1750589 від 19 серпня 2018 року, остання отримала від ТОВ «АІА Фінанс Груп» в якості кредиту грошові кошти в сумі 5000 грн. 00 коп., однак своїх зобовязань за вказаним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним не виконувала належним чином, внаслідок чого в неї виникла заборгованість у загальному розмірі 6552 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп. - заборгованість за сумою кредиту, 1552 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 відповідає умовам Договору щодо розміру передбачених ним платежів, в тому числі нарахування процентів за процентною ставкою 1.07% в день від суми кредиту, що становить 53,50 грн. в день (1.07%% від 5000,00 грн.) в межах строку кредитування 29 днів, у зв`язку з чим заборгованість за процентами становить 1552,00 грн. ((53,50 грн. х 29 днів).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованості відповідача нарахування процентів за користуванням кредитним коштами після 24 вересня 2018 року позивачем не здійснювалось.

Натомість в період із 24 вересня 2018 року по 23 лютого 2022 року (включно) розмір нарахованих позивачем на підставі ч.2 ст.625 ЦК України процентів від простроченої суми, виходячи із процентної ставки 3% річних та 1249-ти днів прострочення, становить 672,07 грн., та інфляційних втрат в сумі 1872,90 грн..

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №149/1499/18 (пункти 35, 37), правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібний висновок щодо застосування приписів ЦК України про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами викладений також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91).

У постанові від 27 липня 2021 року, прийнятої у справі №910/18943/20 (пункти 35, 42, 43, 45) Верховний Суд зазначив про те, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем процентів за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України після закінчення строку кредитування та до початку введення в Україні воєнного стану.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору про надання кредиту №1750589 від 19 серпня 2018 року, укладеного між нею ТОВ «АІА Фінанс Груп».

Зазначений договір з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавався судом недійсними.

Судом також враховується, що у даній справі дії фінансової установи щодо виконання договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та тілом кредиту і її розміру.

На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобовязань за договором про надання кредиту №1750589 від 19 серпня 2018 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом) та приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості за вказаним вище договором в загальному розмірі 9096 грн. 97 коп..

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ТОВ «АІА Фінанс Груп» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8, що підтверджується платіжною інструкцією №531 від 16 липня 2025 року (а.с.1).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позову в повному обсязі та визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, з відповідача по справі ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «АІА Фінанс Груп» підлягають стягненню судові витрати у виді 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору при поданні позову до суду в розмірі 1211 грн. 20 коп., а 50 відсотків сплаченого судового збору, що складає суму 1211 грн. 20 коп., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «АІА Фінанс Груп» зазначено про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомоги в розмірі 10000,00 грн..

На підтвердження зазначеного розміру понесених ТОВ «АІА Фінанс Груп» витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача були надані копії: 1) договору №21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01 вересня 2021 року, укладеного між ТОВ «АІА Фінанс Груп», як клієнтом, та адвокатом Литвинець С.А., яким передбачено, що надання послуг адвокатом клієнту засвідчується згідно акта про надання послуг, в якому вказуються перелік наданих послуг та їх вартість (а.с.28-30); 2) додаткової угоди №13 від 06 лютого 2025 року до договору №21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01 вересня 2021 року, якою сторони визначили вартість послуг адвоката, а саме: представництво інтересів клієнта у судових справах за позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором при розгляді справи в суді першої інстанції, що включає вивчення матеріалів, аналіз судової практики, розрахунок суми позовних вимог, підготовку і подання позову до суду - 10000,00 грн. за кожний позов (а.с.31); 3) акту №250716-1 від 16 липня 2025 року про надані послуги згідно договору №21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01 вересня 2021 року, складеного на підтвердження факту надання послуг, а саме: представництво інтересів клієнта при розгляді справи за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту в суді першої інстанції, що включає вивчення матеріалів справи, підготовку позову до суду за ціною 10000,00 грн. за одну справу (а.с.33); 4) ордеру на надання правничої допомоги ТОВ «АІА Фінанс Груп» адвокатом Литвинець С.А. (серія АІ №1949710) (а.с.32); 5) платіжної інструкції №467 від 12 червня 2025 року про переплату за надання (правничої) правової допомоги згідно договору №21-3 від 01 вересня 2021 року (а.с.34); 6) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Литвинець С.А. (а.с.35).

В судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно із заяви від 02 жовтня 2025 року прохав провести розгляд справи без його участі та стягнути з відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (а.с.63).

Відповідачем Досіною О.М. у поданій до суду письмовій заяві від 01 жовтня 2025 року викладені заперечення проти зазначеної представником позивача суми витрат на правничу допомогу з огляду на невідповідність його розміру виконаній адвокатом роботі, з урахуванням чого цей розмір підлягає зменшенню.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача зазначеного у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У постанові від 28 вересня 2022 року у справі №534/14/20 Верховний Суд зазначив про те, що аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 24-26), від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обгрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (див. постанова Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі №94/2355/21).

З наданого представником позивача акту №250716-1 про надані послуги від 16 липня 2025 року згідно договору №21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01 вересня 2021 року вбачається визначення адвокатом Литвинець С.А. вартості часу (без зазначення кількості годин), витраченого ним на вивчення матеріалів справи та підготовку позову до суду в сумі 10000,00 грн..

Разом з тим, спір по справі не є складним; позовна заява містить посилання виключно на норми чинного законодавства та зміст кредитного договору, що, як наслідок, не потребувало від адвоката Литвинець С.А. проведення порівняльного аналізу цих правових норм, ознайомлення з практикою суду касаційної інстанції та витрачання у звязку з цим значного часу для визначення способу захисту права ТОВ «АІА Фінанс Груп», як позивача, та обгрунтування правових підстав позову; обсяг матеріалів справи не є значним; заявлений розмір витрат в сумі 10000,00 грн. є завищеним, належним чином не обгрунтованим та неспівмірним з ціною позову 9096,97 грн., оскільки є більшим від суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на викладене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи та реальність наданих адвокатських послуг, а також подані відповідачем ОСОБА_1 заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та її доводів щодо їх неспівмірності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника позивача - адвоката Литвинець С.А. та стягнення на користь позивача ТОВ «АІА Фінанс Груп» з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн..

Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованість за договором №1750589 від 19 серпня 2018 року в загальній сумі 9096 грн. 97 коп. (девять тисяч девяносто шість гривень девяносто сім копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» в порядку розподілу судових витрат судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок), сплаченого позивачем на рахунок державного бюджету згідно платіжної інструкції №531 від 16 липня 2025 року.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» в порядку розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. (дві тисячі гривень 00 копійок).

Повне ім`я та найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», адреса місцезнаходження: вул.Михайлівська, буд.№15/1, літ.Б м.Київ, поштовий індекс 01001,ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 41184403.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 07 жовтня 2025 року.

Суддя С.Ю.Атаманова