Номер провадження: 22-ц/813/5227/25
Справа № 509/3594/22
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Конової Людмили Миколаївни

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 березня 2025 року, ухвалене Овідіопольським районним судом Одеської області у складі: судді Панасенка Є.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за аліментами,

в с т а н о в и в:

01.09.2022 ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_4 про стягнення пені за аліментами, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь пеню за аліментами в розмірі 73220,83 грн, посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 СК України.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що судовим наказом Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.02.2020 у справі № 509/497/20 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31.01.2020 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, у провадженні Овідіопольського відділу ДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 64784649 щодо стягнення аліментів. У зв`язку із несплатою аліментів за період з серпня 2020 року по січень 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 73220,83 грн. Представник позивача направляв відповідачці листа щодо сплати аліментів, однак станом на день звернення до суду із позовом аліменти сплачені не були.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.03.2025 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 73220,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,2 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника Конової Людмили Миколаївни просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.03.2025, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не прийняв відзив з доводами відповідача з підстав пропуску строку на його подання, незважаючи на клопотання в самому тексті відзиву щодо поновлення пропущеного строку, а також не прийняв докази, що були надані представником відповідача пізніше разом із наданими поясненнями, що, на думку скаржника, є порушенням її права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Крім того, скаржник зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не на підставі винних дій боржниці, оскільки вона не була своєчасно повідомлена ані стягувачем, ані державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження № 64784649, про три розрахунки заборгованості від 30.03.2021, 01.05.2021 та 11.08.2022 і, відповідно, не могла своєчасно сплатити заборгованість за аліментами або оскаржити її нарахування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що невикористання скаржником свого права на подання відзиву на позовну заяву у встановлені строки не може висвітлюватися як вина суду та не є підставою для скасування судового рішення. При цьому, представник позивача зазначив, що скаржник був обізнаний про обов`язок щодо утримання дитини, а заборгованість за аліментами виникла лише з підстав ухилення скаржника від свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення пені за аліментами, ціна позову становить 73220,83 грн.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 вказаної норми).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2008, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 20 вересня 2009 року Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області на підставі актового запису № 45 від 20.09.2008, складеного вказаним органом РАЦС (а.с. 15) та є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим 26 липня 2010 року Петродолинською сільською радою Овідіопольського району Одеської області на підставі актового запису № 17 від 26 липня 2010 року, складеного вказаним органом РАЦС (а.с. 14).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.03.2020 у справі № 509/5454/19, яке набрало законної сили 10.04.2020, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 16-17).

Судовим наказом Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.02.2020 року по справі № 509/497/20 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31.01.2020 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18-19).

У провадженні Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 64784649 щодо стягнення аліментів.

Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.03.2021 у виконавчому провадженні № 64784649, який здійснений старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Відвічук К.Г., розмір заборгованості ОСОБА_5 зі сплати аліментів станом на 01.04.2021 року становив 18600,08 грн (а.с. 21).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 01.05.2022 у виконавчому провадженні № 64784649, який здійснений старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Наконечною Т.О., розмір заборгованості ОСОБА_5 зі сплати аліментів станом на 01.05.2022 року становив 62669,08 грн (а.с. 22-23).

Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.08.2022 у виконавчому провадженні № 64784649, який здійснений старшим державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Відвічук К.Г., розмір заборгованості ОСОБА_5 зі сплати аліментів станом на 01.08.2022 року становив 73220,83 грн (а.с. 24).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з доведеного позивачем розміру заборгованості відповідачки по аліментних платежах, що є підставою для нарахування пені на суму заборгованості, яка за період з серпня 2020 року по січень 2021 року включно становить заборгованість у розмірі 86 685,06 грн, проте оскільки така перевищує суму основного боргу, тому згідно ч. 1 ст. 296 СК України про неможливість перевищення пенею розміру заборгованості по аліментах до стягнення належить 73220,83 грн.

При цьому, суд при перевірці наданого стороною позивача розрахунку пені встановив, що розрахунок пені є вірним математично та відповідає порядку нарахування пені, який визначено Верховним Судом у постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Суд також зазначив, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, позивач набув право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами за зазначений вище період.

Переглядаючи судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України).

Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів.

Нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 334/7702/16).

З наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, які проведені держаним виконавцем, вбачається, що з серпня 2020 року по липень 2022 року (включно) аліменти відповідачем не сплачувалися та жодних погашень заборгованості з їх сплати не здійснювалося.

При цьому, зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що скаржник не оспорює розмір стягнутої пені, а не погоджується із тим, що в її діях наявна вина з несплати аліментів, а тому заперечує проти стягнення з неї зазначеної заборгованості в цілому.

Проте, заперечуючи проти позову, відповідач жодним чином не спростувала вказані розрахунки, не надала жодних доказів повного та/або часткового погашення наявної заборгованості зі сплати аліментів, не довела відсутність своєї вини у несплаті аліментів, а також, що нею вжилися всі залежні від неї заходи щодо належного виконання зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що скаржник не була своєчасно повідомлена про наявність виконавчого провадження та про розрахунки заборгованості, а тому не могла своєчасно сплатити заборгованість чи оскаржити її нарахування, колегія суддів відхиляє, оскільки обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України), закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Щодо оскарження відповідачкою дій/бездіяльності державного виконавця щодо повідомлення її належним чином про існуюче виконавче провадження, то хоча заявницею і надано ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 травня 2023 року, якою було задоволено скаргу ОСОБА_2 та визнано дії старшого державного виконавця Овідіопольського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. одеса) Вівчарук К.Г. по складенню розрахунків заборгованості по аліментам від 30.03.2021, від 01.05.2022, 11.08.2022 за ВП № 64784649 незаконними та, крім іншого, скасовано такі, проте така ухвала постановою Одеського апеляційного суду від 13.09.2023 року скасована та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Під час нового розгляду ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року відмовлено ОСОБА_2 у поновленні строку для подачі скарги на дії органу примусового виконання щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментах та її скаргу на дії старшого державного виконавця Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментах залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Така ухвала набрала законної сили 23 жовтня 2024 року.

Отже, відповідачкою не спростовано презумпції своєї вини у виникненні заборгованості, наслідком чого є нарахування пені за порушення такого зобов`язання, та не надано належних, допустимих доказів у розумінні вимог 77, 78 ЦПК України відсутності своєї вини у виникненні заборгованості з аліментних платежів.

Щодо аргументів скаржника про безпідставне неприйняття судом першої інстанції відзиву на позовну заяву та доказів, колегія суддів зазначає, що з наявних матеріалів справи вбачається, що представник відповідача адвокат Конова Людмила Миколаївна (після вступу у справу як представник) 26 січня 2023 року подала клопотання про відкладення розгляду справи та просила надати можливість ознайомитися із матеріалами справи (а.с. 55), при цьому відзив на позовну заяву подано лише 28 лютого 2023 року. В ухвалі про відкриття провадження у справі суд першої інстанції надав строк для подання відзиву на позовну заяву 15 днів з дня вручення копії такої ухвали (а.с. 32). Отже, строк на подання відзиву стороною відповідача дотриманий не був. В обґрунтування причин поважності пропуску зазначеного строку представник відповідача зазначила, що 20 січня 2023 року між нею та відповідачкою укладено договір про надання правової допомоги та адвокату знадобився час на отримання інформації та вивчення всіх матеріалів справи та підготовки відзиву. При цьому, підготовці відзиву перешкоджали відключення електроенергії, що відбувалися в січні-лютому 2023 року. Тому, просила визнати зазначені причини пропуску поважними.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК України).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву матеріали справи доказів не містять (наприклад, доказів відключення електроенергії, що відбувалися в січні-лютому 2023 року за місцем роботи представника відповідача, що унеможливлювало своєчасне виконання нею своїх процесуальних прав та обов`язків протягом місяця, суду першої інстанції надано не було). Тому, оскільки кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України), зазначені доводи колегія суддів також відхиляє.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та, відповідно, не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 березня 2025 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Конової Людмили Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 30 вересня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький