ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Чернівці

Справа № 727/7084/23

Провадження №22-ц/822/864/25

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.,

секретар Собчук І. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Федорюк Катерина Володимирівна,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2025 року, головуючий у І-й інстанції Гавалешко П. С.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним.

27 серпня 2025 року ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив поновити йому строк на подання клопотання про витребування доказів та витребувати з Вінницького міського суду Вінницької області справу № 128/1690/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя, для огляду в судовому засіданні заяви ОСОБА_1 про її залучення до участі у справі в якості третьої особи.

В обґрунтування вищенаведеного зазначав, що від знайомих йому випадково стало відомо, що позивачка ОСОБА_1 приймала участь в судовій справі №128/1690/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про залучення її до участі в справі як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, мотивуючи тим, що вона добросовісно придбала автомобіль марки Lexus RX 350 білого кольору, 2012 року випуску.

Зазначеною ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області було залучено ОСОБА_1 до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача.

Зазначена обставина свідчить про те, що позивачка ОСОБА_1 в червні 2016 року підписувала та подавала до Вінницького міського суду заяву з проханням визнати її третьою особою, тобто демонструвала дії, що свідчать про її психічну адекватність, спроможність до вчинення самостійних дій, інтерес до життя, розуміння своїх дій та свідоме керування ними.

Зазначена судова справа та документи, що містяться в ній, не можуть бути оглянуті та витребувані відповідачем самостійно, оскільки відповідач не є учасником цієї судової справи.

Звертав увагу на те, що він не знав і не повинен був знати про існування такої судової справи за участю позивачки ОСОБА_1 , а дізнався про її існування лише зі слів спільних знайомих, які повідомили його про те, що ОСОБА_1 судилася з приводу її автомобіля. А тому вважав, що в нього є підстави для поновлення процесуального строку на заявлення цього клопотання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів відмовлено. Клопотання про витребування доказів залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наведені відповідачем доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку не є поважними та істотними, відповідач не посилався на докази, коли саме йому стало відомо про участь позивачки в судовій справі №128/1690/15-ц, сама ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року про залучення ОСОБА_1 до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача знаходиться у вільному доступі в ЄДРСР, тобто відповідач міг знати про дану справу ще на стадії подачі клопотань про витребування доказів.

На вказану ухвалу суду відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року хоч і знаходиться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, але відомості щодо фізичних осіб в цій ухвалі (як і в решті судових документів) є знеособленими для загалу, ОСОБА_1 позначена в ухвалі як ОСОБА_3. ОСОБА_4 не є учасником в судовій справі № 128/1690/15-ц, тому йому не були відомі обставини участі ОСОБА_1 у цій справі. Про саму судову справу № 128/1690/15-ц та участь у ній ОСОБА_1 він дізнався нещодавно від спільних знайомих, які повідомили йому, що ОСОБА_1 мала проблеми в суді зі своїм автомобілем.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд (ч. ч. 1-2 та 4 ст.12 ЦПК України).

Частини перша, п`ята статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини першої, третьої, четвертої, восьмої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Витребування доказів врегульовано статтею 84 ЦПК України, яка передбачає, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом; що таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2, 3 статті 83 цього Кодексу.

За приписами статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За частинами 1-2 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20).

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19).

Суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Сам лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій та підтвердженні належними доказами. При цьому Цивільний процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2023 року відкрито провадження у даній справі та встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 лютого 2025 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

27 серпня 2025 року ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції клопотання, в якому просив поновити йому строк на подання клопотання про витребування доказів, а саме, витребувати з Вінницького міського суду Вінницької області справу № 128/1690/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, для огляду в судовому засіданні заяви ОСОБА_1 про її залучення до участі у справі в якості третьої особи.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням усіх обставин у справі, вирішуючи клопотання сторони відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку щодо клопотання про витребування доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки апелянтом не було наведено об`єктивних підстав, які б унеможливили його звернення до суду з вказаним клопотанням в межах встановленого строку.

Суд першої інстанції, вирішуючи заявлене клопотання, правильно зазначив, що наведені відповідачем доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку не є поважними та істотними, відповідач не посилався на докази, коли саме йому стало відомо про участь позивачки в судовій справі №128/1690/15-ц, а сама ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2016 року про залучення ОСОБА_1 до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача знаходиться у вільному доступі в ЄДРСР, тобто відповідач міг знати про дану справу ще на стадії подачі клопотань про витребування доказів, з чим погоджується апеляційний суд.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права та норми матеріального права, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята без додержання норм матеріального чи процесуального права.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І. М. Литвинюк

Судді: Н. К. Височанська

І. Б. Перепелюк