Єдиний унікальний номер 722/2255/25
Номер провадження 2-з/722/6/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

03 жовтня 2025 року м. Сокиряни

Суддя Сокирянського районного суду Чернівецької області Ратушенко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2025 року до Сокирянського районного суду Чернівецької області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер у Реєстрі речових прав на нерухоме майно: 240), яка належить на праві власності ОСОБА_2 та заборони приватному нотаріусу Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуку Віталію Володимировичу, іншим нотаріусам та суб`єктам державної реєстрації прав, вчиняти будь-які нотаріальні та реєстраційні дії (включно із видачею свідоцтва про право на спадщину) зі спадковим майном у межах спадкової справи № 34/2025 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі: 73910985) щодо майна померлої ОСОБА_3 , до набрання чинності судовим рішенням по даній справі.

Обґрунтовуючи подану заяву вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після її поховання вона, як спадкоємець за законом, звернулась 08.04.2025 року до приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчука Віталія Володимировича з приводу відкриття спадщини ОСОБА_3 .

Проте, останній повідомив їй, що 08.10.2024 року о 14 год. 10 хв., ним, у приміщенні його нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_2 , на прохання її матері, було складено заповіт, який вона підписала і яким заповіла усе належне їй на день смерті нерухоме та рухоме майно ОСОБА_2 .

Цей заповіт посвідчений ним, як нотаріусом, та зареєстрований у реєстрі за № 2603.

Окрім цього, нотаріусом ОСОБА_4 , 08.04.2025 о 10 год. 39 хв., відкрито спадкову справу № 34/2025 (номер у Спадковому реєстрі: 73910985), що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру за № 80793257.

У зв`язку із цим вона, як спадкоємець ОСОБА_3 за законом першої черги, 10.04.2025 направила нотаріусу Гапчуку В.В. заяву про прийняття спадщини, яка, того ж дня, посвідчена приватним нотаріусом Шептицького районного нотаріального округу Львівської області Вус В.В. та зареєстрована у реєстрі за № 572.

Її заява надійшла до ОСОБА_4 15.04.2025 та долучена ним до матеріалів спадкової справи № 34/2025, про що свідчать відповідні відмітки, які наявні на заяві.

У подальшому, 24.04.2025, вона також дізналась, що у той день коли був складений заповіт, її мама нібито продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , у якій була зареєстрована. Договір купівлі-продажу цієї квартири, як і вказаний заповіт, також складений і посвідчений 08.10.2024 нотаріусом Гапчуком В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2602.

Між тим, за фактом смерті її матері слідчим відділом Відділення поліції № 1 (м. Сокиряни) Дністровського районного відділу поліції ГУ НП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000110 від 06.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. До вказаного провадження її залучено як потерпілу.

Водночас, за фактами крадіжки майна ОСОБА_3 із квартири де вона проживала, вчиненої після її смерті, шахрайського заволодіння її майном, вказаним органом досудового розслідування, здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях зареєстрованих в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000041 від 05.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та № 0000042 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Згодом вона довідалась, що частина зниклих маминих цінностей, у тому числі її телефон, незаконно перебувають у ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000041.

У зв`язку із цим, вона надіслала приватному нотаріусу Гапчуку В.В. нотаріально посвідчену заяву про охорону спадкового майна з відповідними додатками, які він отримав 19.09.2025.

Однак, нотаріус Гапчук В.В. фактично відмовився вживати заходів до охорони спадкового майна посилаючись на те, що це неможливо, оскільки спадщина є прийнятою спадкоємцями, а також те, що слідчим повернуто цінні речі її мами ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем за заповітом.

Вважає, що вказані правочини порушують її права та інтереси, як спадкоємця ОСОБА_3 за законом першої черги, адже в силу презумпції їх правомірності, вона не зможе володіти та розпоряджатись усім рухомим та нерухомим майном, яке належало її матері.

Вважає, що відповідачка, будучи обізнаною із тим, що у власності ОСОБА_3 перебувала низка квартир у м. Мукачево Закарпатської області та м. Сокиряни Чернівецької області, знаючи про її проблеми зі здоров`ям на фоні залежності від алкоголю, а також користуючись її довірою, діючи недобросовісно та з корисливих мотивів, з метою безоплатного заволодіння вказаною нерухомістю, в період липня-жовтня 2024 року, умисно та послідовно повідомляла ОСОБА_3 неправдиву інформацію щодо нібито необхідності сплати податків за належну їй нерухомість, вимагаючи від неї надати їй кошти нібито для оплати таких податків, які зрештою ОСОБА_3 перевела на рахунок ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_5 , а також відомостями про фінансові операції по рахунках ОСОБА_3 , відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

На цім, відповідачці було відомо, що жодних приводів для вирішення питання оподаткування належної ОСОБА_3 нерухомості не було, проте існування цієї обставини,

ОСОБА_2 , перед нею навмисне замовчувала щоб у подальшому заволодіти її нерухомістю, бо якби ОСОБА_3 знала про цю обставину, вона б не погодилась на укладення правочину.

Факт відсутності у 2024 році будь-яких повідомлень, листів тощо від податкових органів на ім`я ОСОБА_3 стосовно оподаткування належної їй нерухомості підтверджується листом ГУ ДПС у Чернівецькій області від 17.09.2025 № 16652/6/24-13-24-03.

Вважає, що відповідачка, діючи недобросовісно та з корисливих мотивів, ввела ОСОБА_3 в оману щодо необхідності відчуження однієї із належних їй квартир на користь ОСОБА_2 під приводом того, що це нібито дозволить ОСОБА_3 уникнути сплати податків за нерухомість. З цією метою, ОСОБА_2 , запропонувала ОСОБА_3 укласти із нею формальний договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 у якому передбачити суму продажу, яку вона нібито надала ОСОБА_3 за квартиру, хоча насправді ніяких грошей за цю квартиру, відповідачка їй не надала та не мала наміру цього робити взагалі.

Понад те, після укладання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири під впливом обману відповідачки, ОСОБА_3 продовжувала користуватися квартирою АДРЕСА_1 , як своїм майном, зокрема залишалася зареєстрованою у ній до самої смерті.

Після нотаріального посвідчення та реєстрації нотаріусом ОСОБА_4 оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, ним, 08.10.2024, також здійснено нотаріальне посвідчення та реєстрацію заповіту у реєстрі за № 2603.

За змістом вказаного заповіту, заповідач ОСОБА_3 , зробила 08.10.2025 у місті Сокиряни Дністровського району Чернівецької області розпорядження, згідно з яким все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вважає вказаний заповіт недійсним, адже на момент його підписання, ОСОБА_3 , не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позаяк страждала розладами, пов`язаними з вживанням алкоголю та мала КТ-ознаки церебрального атеросклерозу, білатерального розширення тім`яних конвекситальних лікворних просторів, про що сукупно свідчить медична документація стосовно неї (додатки додаються).

Наведені ознаки свідчать про наявність органічних змін головного мозку ОСОБА_3 , що можуть бути проявами атрофічних процесів та підґрунтям для когнітивних порушень, як наслідок перенесених нею токсичних енцефалопатій алкогольного генезу, які у клінічно вираженій формі здатні позбавляти особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Враховуючи, наявність спору між нею та відповідачкою, який стосується предмету позову, а саме квартири, яку набула ОСОБА_2 на підставі оспорюваного правочину, а також усього спадкового майна, яке належало ОСОБА_3 на день її смерті, право на яке оспорюється між спадкоємцем за законом та спадкоємцем за заповітом, задля збереження цього майна, а також ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Вказувала, що станом на теперішній час існує реальна загроза втрати цієї квартири, яка набута відповідачкою на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу, позаяк ОСОБА_2 може здійснити його відчуження або обтяження, що унеможливить або значно ускладнить виконання майбутнього рішення суду в частині витребовування, відтак є необхідність у забезпеченні позову в цій частині шляхом накладення арешту на зазначену квартиру.

Окрім цього, оскільки нею буде заявлена вимога про застосування наслідків нікчемності іншого правочину заповіту від імені ОСОБА_3 , яка передбачає виключення із Спадкового реєстру відомостей про реєстрацію заповіту, вважає що є необхідність у забезпеченні позову в цій частині шляхом заборони приватному нотаріусу Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуку Віталію Володимировичу, іншим нотаріусам та суб`єктам державної реєстрації прав, вчиняти будь-які нотаріальні та реєстраційні дії (включно із видачею свідоцтва про право на спадщину) зі спадковим майном у межах спадкової справи № 34/2025 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі: 73910985) щодо майна померлої ОСОБА_3 , до набрання чинності судовим рішенням по даній справі.

Водночас, такий захід не призведе до порушення прав відповідачки, оскільки ні ОСОБА_2 , ні вона, не є власниками цього майна, а претендують на нього, як спадкоємці.

З огляду на викладене, у разі невжиття заходу забезпечення позову стосовно спадкового майна, відповідачка, як спадкоємець за заповітом, отримає 07.10.2025 свідоцтво про право на спадщину її матері, позаяк саме цього дня спливає визначений ч. 1 ст. 1298 ЦК України строк видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно це надасть можливість ОСОБА_2 провести державну реєстрацію прав на усе спадкове майно ОСОБА_3 , що унеможливить або істотно ускладнить виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивачки.

Ознайомившись із поданою заявою та доданими до неї документами суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, поданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Із змісту поданої заяви та доданих до неї документів вбачається, що між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спір щодо спадкового нерухомого майна.

Відповідно до статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: 1) накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього; 2) забороною вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Водночас, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150, ч. 5 ст. 151 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зауважує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові від 24.04.2024 в справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Як вбачається з доданих до клопотання документів, ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, отримає 07.10.2025 свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 , позаяк саме цього дня спливає визначений ч. 1 ст. 1298 ЦК України строк видачі свідоцтва про право на спадщину.

За таких обставин суд погоджується із доводами заявниці, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення в майбутній цивільній справі.

Європейський суд з прав людини в п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року, заява №60750/00 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Враховуючи викладене вважаю, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права позивача на до доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому подана нею заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер у Реєстрі речових прав на нерухоме майно: 240), яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заборони приватному нотаріусу Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуку Віталію Володимировичу, іншим нотаріусам та суб`єктам державної реєстрації прав, вчиняти будь-які нотаріальні та реєстраційні дії (включно із видачею свідоцтва про право на спадщину) зі спадковим майном у межах спадкової справи № 34/2025 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі: 73910985) щодо майна померлої ОСОБА_3 , до набрання чинності судовим рішенням по даній справі.

Копію даної ухвали направити для виконання приватному нотаріусу Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуку Віталію Володимировичу та начальнику Сокирянського відділу Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного управління Міністерства Юстиції України.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: