ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 472/882/23

провадження № 61-11035св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ігнатенка В. М.,

суддів: Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вендель Олег Михайлович, на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2024 року у складі суддів Орленко Л. О. та постанову Миколаївського районного суду від 15 липня 2024 року у складі суддів Самчишиної Н. В., Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Веселинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

18 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт неправильності в актовому записі про народження, виданому повторно Богданівською сільською радою Нефтегірського району Куйбишевської області російська федерація, на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1

від 15 лютого 1991 року, в частині зазначення імені та по-батькові матері, а саме « ОСОБА_4 » замість правильного « ОСОБА_5 ».

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в

с. Богданівка Нефтегірського району Самарської області (Російська Федерація) народилася заявник ОСОБА_1 . В первісному свідоцтві про народження заявника її батьками були записані: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_5 .

У 1991 році, у зв`язку із втратою первісного свідоцтва про народження і необхідністю отримання паспорту, заявник отримала повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 15 лютого 1991 року, видане Богданівською сільською радою Нефтегірського району Куйбишевської області, російська федерація. Однак, при видачі повторного свідоцтва про народження в графі «мати» замість « ОСОБА_5 » було помилково зазначено « ОСОБА_4 ».

На даний час заявник є особою без громадянства, яка проживає в Україні, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання, виданою 26 травня

2023 року та рішенням Державної міграційної служби України від 15 травня

2023 року.

Вказана помилка в повторно виданому свідоцтві про народження заявника перешкоджає заявнику у продовженні строку дії посвідки на тимчасове проживання, оскільки 25 травня 2024 року закінчується її термін, та в подальшому оформленні набуття громадянства України.

У зв`язку із зазначеним, 08 вересня 2023 року заявник звернулася до Веселинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ( далі - Веселинівський ВДРАЦС) із заявою, в якій просила внести зміни в повторно видане свідоцтво про народження, зазначивши в графі «мати» - « ОСОБА_5 », замість неправильно зазначеного « ОСОБА_4 ».

Листом за № 23.7-10/363 від 09 вересня 2023 року заявнику відмовлено у внесенні змін у зв`язку з неможливістю отримання підтвердження про державну реєстрацію акта цивільного стану з російської федерації і рекомендовано звернутися до суду.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області

від 29 березня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що заявник не отримала від органу ДРАЦС категоричну відмову у внесенні змін до актового запису про народження, а лише отримала роз`яснення щодо надання неповного пакету документів; не надала доказів, що вона зверталась до органу ДРАЦС із заявами про поновлення актового запису про своє народження, поновлення актового запису про шлюб батьків та отримала відповідну відмову. Також відсутні відомості щодо звернення заявника до територіальних підрозділів Державної міграційної служби України із заявами встановленого зразка про обмін посвідки на тимчасове проживання та оформлення набуття громадянства України. Отже. заявник не використала усі передбачені законодавством можливості для внесення змін в актовий запис про своє народження щодо відомостей про свою матір.

Крім того, суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначив, що до заяви долучені копія свідоцтва про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 від 27.04.1954 року та копія повторно виданого свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 15.02.1991 року, які складені іноземною (російською) мовою. При цьому, нотаріально посвідченого перекладу на державну мову зазначених документів суду не надано, а тому суд не може брати їх до уваги та робити посилання на них у своєму рішенні.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2024 року рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2024 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що лист Веселинівського ВДРАЦС від 09 вересня 2023 року № 23.7-10/363 не є відмовою органу реєстрації актів цивільного стану у вчиненні дії, а за своїм характером та змістом є відповіддю на звернення позивача, у якій, зокрема, надано відповідні роз`яснення щодо звернення.

Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що заявник не зверталася із заявою про встановлення факту родинних відносин, а встановлення факту неправильності запису в повторно виданому свідоцтві про народження не передбачено статтею 315 ЦПК України.

З огляду на зазначене, відсутність предмету оскарження (відмови) виключає можливість задоволення заяви та свідчить про неефективність обраного позивачем способу захисту та передчасність вимог.

Оскільки заявником не доведено факт відмови відділу ДРАЦС у внесенні змін до актового запису про її народження, оформленої відповідно до вимог законодавства, та не доведено, що у позасудовому порядку, без встановлення зазначеного в заяві факту, вона не може здійснити обмін посвідки та оформити набуття громадянства, апеляційний суд виснував, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява є безпідставною, недоведеною та передчасною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

24 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Вендель О. М. засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області

від 29 березня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду

від 15 липня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення заяви.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що вона є особою без громадянства, яка проживає в Україні. Наявність помилки у повторно виданому свідоцтві про її народження в графі «мати» перешкоджає їй у продовженні строку дії посвідки на тимчасове проживання та подальшому оформленні набуття громадянства України.

Заявник зверталась із заявою до Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області з питанням щодо оформлення документів, однак їй в цьому було відмовлено усно.

З метою впорядкування документів для подальшого звернення з питання продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, заявник звернулася до Вознесенського ДРАЦС, однак листом від 09 вересня 2023 року

№ 23.7-10/363 від 09 вересня 2023 року їй було відмовлено у внесенні відповідних змін у зв`язку з неможливістю отримання підтвердження про державну реєстрацію акта цивільного стану з російської федерації та рекомендовано звернутись до суду.

Також заявник не погоджується із висновками апеляційного суду щодо неналежно обраного способу захисту.

Аргументи інших учасників справи

11 вересня 2024 року Управлінням державної міграційної служби України в Миколаївській області, в інтересах якого діє представник Долганюк Ю. Ю., надало відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2024 року.

В обґрунтування відзиву посилається на те, що заявник не надає доказів звернення до територіального підрозділу міграційної служби з приводу оформлення набуття громадянства України та відмови відповідного органу з рекомендацією звернутись до суду із заявою про встановлення факту неправильності запису в актовому записі про народження.

Крім того, посилаючись на лист Веселинівського ВДРАЦС від 09 вересня 2023 року № 23.7-10/363, заявник не врахувала роз`яснення щодо можливості поновлення актового запису та необхідності для цього надання певного переліку документів, які остання до Веселинівського ВДРАЦС не надала. Отже, у Веселинівського ВДРАЦС були відсутності підстави для складання обґрунтованого висновку про внесення змін до актового запису про народження або відмову у цьому.

Отже звернення заявника із такою заявою до суду є передчасним та не буде створювати для заявника юридичні наслідки, що також встановлено у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 02 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження та витребував матеріали справи.

10 жовтня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 25 вересня 2025 року справу призначив до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбаченихпунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Богданівка Нефтегірського району Самарської області (російська федерація) народилася заявник ОСОБА_1 . Заявник зазначила, що у свідоцтві про народження її батьками були записані: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана особою без громадянства, що підтверджується рішенням Державної міграційної служби України від 15 травня 2023 року № 084401. 26 травня 2023 року заявник отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні зі строком дії

до 25 травня 2024 року, що підтверджується копією посвідки.

15 лютого 1991 року Богданівською сільською радою Нефтегірського району Куйбишевської області (російська федерація) видано повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

08 вересня 2023 року заявник звернулася до Веселинівського ВДРАЦС із заявою, в якій просила внести зміни в повторно видане свідоцтво про народження, зазначивши в графі «мати» - « ОСОБА_5 », замість неправильно зазначеного « ОСОБА_4 ».

09 вересня 2023 року заявник отримала лист від Веселинівського ВДРАЦС

від 09 вересня 2023 року № 23.7-10/363, в якому їй були надані роз'яснення наступного змісту: «Для того, щоб внести зміни в актовий запис про народження, його необхідно спочатку поновити, оскільки витребувати актовий запис з російської федерації неможливо через повномасштабну збройну агресію російської федерації. Однак, для поновлення актового запису про народження заявником надано недостатньо документів, а саме: для внесення в розділ «Відомості про батьків» до актового запису про народження потрібно свідоцтво про шлюб/смерть батьків, а також документи, на підставі яких змінено прізвище матері із ОСОБА_10 на ОСОБА_11 . У зв`язку з цим рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин».

Допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 пояснили, що дійсно ОСОБА_5 , яку в побуті називали ОСОБА_5 , є матір`ю заявника.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)

Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду

від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження

№ 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах

від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18),

від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У справі, що переглядається, заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту неправильності в повторно виданому актовому записі про її народження від 15 лютого 1991 року серії НОМЕР_1 , який складений Богданівською сільською радою Нефтегірського району Куйбишевської області (російська федерація) у частині зазначення імені та по батькові матері заявника як « ОСОБА_4 », замість правильного « ОСОБА_5 ». При цьому, заявник посилалась на те, що неправильність запису в акті громадянського стану перешкоджає їй впорядкувати документи з метою звернення до відповідного відділу міграційної служби з питання продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні та подальшого оформлення набуття громадянства України.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суди першої та апеляційної інстанцій вважали недоведеним факт відмови відділу ДРАЦС у внесенні змін до актового запису про народження заявника, оформленої відповідно до вимог законодавства, а також недоведеною тієї обставини, що у позасудовому порядку, без встановлення зазначеного в заяві факту, вона не може продовжити строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні та оформити набуття громадянства.

Також судами першої та апеляційної інстанцій зазначено, що заявник не надала доказів на підтвердження того, що вона зверталась із заявою до відповідного органу міграційної служби щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні та подальшого оформлення громадянства та їй було відмовлено у цьому з підстав неправильного запису щодо відомостей про ї матір в свідоцтві про народження заявника.

Однак, з такими висновками судів Верховний Суд не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження (частина перша статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті

Відповідно до частин першої, шостої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Виходячи з наведених вище положень закону, звернення заявника саме до органів державної реєстрації актів цивільного стану із заявою щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження заявника є правильним.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5.

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Надаючи оцінку листу Веселинівського ВДРАЦС від 09 вересня 2023 року

№ 23.7-10/363, який заявник отримала у відповідь на її заяву про внесення змін до актового запису про народження, та кваліфікуючи його як роз`яснення, суди не врахували, що з аналізу змісту вказаного листа вбачається, що у ньому прямо зазначено про неможливість внесення відповідних змін до актового запису про народження заявника, зазначені причини, з яких орган державної реєстрації актів цивільного стану не може внести такі зміни, а також міститься рекомендація звернутись до суду (останній абзац листа), що за своєю суттю і є відмовою відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін в актовий запис громадянського стану та підтверджує відсутність можливості вирішення зазначеного питання в позасудовому порядку.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що при кваліфікації подібних документів вирішальним є їхній зміст та правові наслідки, а не їх найменування та редакція документа (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).

Як зазначено у вказаному листі, відділом ДРАЦС не здійснюється будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції російської федерації у зв`язку з прийняттям Закону України 2783-IX від 01 грудня 2022 року «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» в рамках Конвенції про правову допомогу, що унеможливлює витребування необхідних документів від компетентних органів, зокрема актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови у цьому.

Одночасно у листі міститься роз`яснення рекомендаційного характеру щодо можливості поновлення відділом державної реєстрації актів цивільного стану актового запису цивільного стану за місцем проживання заявника за наявності необхідного пакету документів, у разі, якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо (відповідь не надходить тривалий час, стихійне лихо, військові дії тощо).

Відповідно до пункту 2.7 Правил на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому.

У абзаці 3 пункту 3.13 розділу Правил визначено, що у разі якщо втрачено актовий запис цивільного стану, складений компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок поновлення, відмінний від передбаченого законодавством України, а також у разі якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо (відповідь не надходить тривалий час, стихійне лихо, військові дії тощо), що підтверджується відповідними документами, актовий запис цивільного стану поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника.

Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій, зазначаючи про те, що заявнику необхідно спочатку звернутися із заявою про поновлення актового запису цивільного стану до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану та надати запитувані останнім документи, не з`ясували, чи має можливість взагалі вона надати такі документи, враховуючи ту обставину, що більшість із наданих заявником документів видані на території російської федерації, а через повномасштабну збройну агресію російської федерації їх отримання може бути для заявника ускладненим.

Також помилковим є висновок апеляційного суду про те, що встановлення факту неправильності в актовому записі про народження суперечить вимогам частини першої статті 315 ЦПК України, а тому заява не може бути розглянута в порядку окремого провадження, оскільки від встановлення вказаного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, що узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 та від 05 лютого

2025 року у справі № 369/96/23.

Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил прямо визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду.

Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Cуд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків).

Окрім іншого, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на те, що надані заявником документи викладені російською мовою та не містять нотаріально посвідченого перекладу державною мовою. Водночас, суд не надав заявнику можливості усунути такий недолік у порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема шляхом залишення заяви без руху, надання строку для подання належним чином оформленого перекладу.

Виходячи з наведеного, Верховний Cуд висновує, що суди неповно дослідили та оцінили зібрані докази та не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Також судами не враховано, що відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності (статті 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (стаття 13 ЦПК України). Законодавець в справах окремого провадження наділив суд можливістю за власною ініціативою витребувати необхідні докази (постанови Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 569/4466/23, від 05 лютого 2025 року у справі № 183/4366/24).

Об`єктом перевірки судами у цій справі є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт народження ОСОБА_15 від певної особи, та залежно від них вирішення питання про правильність актового запису про народження в частині відомостей про матір.

У силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що внаслідок порушення норм цивільного процесуального та матеріального права, неповного дослідження та оцінки зібраних доказів суди не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, підлягають скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суду належить розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, надати правову оцінку доводам і запереченням учасникам справи та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а суди першої та апеляційної інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вендель Олег Михайлович, задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2024 року та постанову Миколаївського районного суду від 15 липня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік