Справа № 756/1859/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Обиход В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначав, що 30.10.2021 на перехресті вул. Тростянецької та вул. Вербицького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Nissan Rogue, н.з. НОМЕР_1 , який належав йому на праві власності та під його керуванням і транспортного засобу Mitsubishi Outlander XL, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 14.01.2022 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до висновку експерта №ЕД-1707-2-1923.21 за результатами експертного товарознавчого дослідження від 23.11.2021 вартість матеріального збитку, завданого йому внаслідок пошкодження автомобіля складає 405 251, 44 грн.

Вартість послуг з евакуації складає 1 390 грн., вартість виготовлення висновку експерта становить 4 000 грн., загальна сума матеріальної шкоди - 410 641,44 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Гардіан», страховою компанією йому було виплачено 127 400 грн. з урахуванням франшизи - 2 600 грн.

Несплачений залишок від розміру матеріальної шкоди становить 283 241 грн. 44 коп.

Крім того, діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях та яку він оцінює у розмірі 25 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь 283 241 грн. 44 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У подальшому позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій він просив стягнути з відповідача на свою користь 110 241,44 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

У відзиві на позов представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, вказав на наступне.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Гардіан».

Відповідно до висновку експерта №ЕД-1707-2-1923.21 за результатами експертного товарознавчого дослідження від 23.11.2021 вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля складає 405 251, 44 грн.. при цьому, вартість відновлювального ремонту - 783 127,22 грн.

Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan», н.з. НОМЕР_1 після ДТП перевищує його вартість та є економічно недоцільним то вартість матеріального збитку власнику даного автомобіля визначається як вартість автомобіля до (на момент) ДТП за мінусом вартості автомобіля після ДТП (різниця між вартістю цього автомобіля до та після ДТП).

Жодних доказів вартості автомобіля «Nissan», н.з. НОМЕР_1 після ДТП позивач не надав. Висновок таких розрахунків не містить.

Позивач не визнав свій автомобіль фізично знищеним у результаті ДТП та залишив його собі, ТДВ «СК «ГАРДІАН» виплатило йому страхове відшкодування в узгодженому з потерпілим розмірі, визначеному на підставі положень статей 30, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто у повному обсязі відшкодувало заподіяну майнову шкоду в межах ліміту, встановленого пунктом 9.2 статті 9 зазначеного Закону.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судове засідання позивач і відповідач не з`явилися. Від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 був власником автомобіля Nissan Rogue, н.з. НОМЕР_1 .

30.10.2021 на перехресті вул. Тростянецької та вул. Вербицького сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Nissan Rogue, н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 на праві власності та під його керуванням і транспортного засобу Mitsubishi Outlander XL, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 14.01.2022 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до висновку експерта №ЕД-1707-2-1923.21 за результатами експертного товарознавчого дослідження від 23.11.2021 вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля складає 405 251, 44 грн.

Відповідно до висновку експерта вказано, що вартість матеріального збитку визначається як ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу на момент ДТП, оскільки відновлення такого транспортного засобу є недоцільним.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ СК «Гардіан».

Відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_3 і ТДВ СК «Гардіан», ліміт відповідальності за майнову коду встановлено в розмірі 130 000 грн., франшиза - 2 600 грн.

ТДВ СК «Гардіан» було сплачено ОСОБА_1 127 400 грн. страхового відшкодування з урахуванням франшиза - 2 600 грн.

ОСОБА_1 23.11.2021 було відчужено автомобіль Nissan Rogue, н.з. НОМЕР_1 , згідно до говору купівлі-продажу автомобіля вартість останнього склала 173 000 грн. (а.с. 4-5 т. 2).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода відшкодовується: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Згідно зі ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку експерта №ЕД-1707-2-1923.21 за результатами експертного товарознавчого дослідження від 23.11.2021 вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля складає 405 251, 44 грн.

Відповідно до висновку експерта вказано, що вартість матеріального збитку визначається як ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу на момент ДТП, оскільки відновлення такого транспортного засобу є недоцільним.

Отже, з точки зору такої загальної засади цивільного судочинства як розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) означає економічну необґрунтованість ремонту автомоюіля, а відтак, наділяє статусом «фізично знищеного транспортного засобу».

В силу норм Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом експертизи вбачається що ринкова вартість автомобіля Nissan Rogue, н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП складає 405 251,44 грн., ринкова вартість зазначеного автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди становить згідно до говору купівлі-продажу автомобіля 173 000 грн., виплачена сума страхового відшкодування - 127 400 грн.

Відповідно до висновку, складеного на замовлення ТДВ СК «Гардіан» від 14.11.2021 ринкова вартість автомобіля Nissan Rogue, н.з. НОМЕР_1 складає 390 425,95 грн.

Отже, відшкодуванню позивачу, згідно Закону підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди та з урахуванням невідшкодованої суми страховою компанією, ця сума складає 90 025, 95 грн. (390 425,95 - 173 000 - 127 400) та 2 600 грн. - франшизи, загальна сума - 92 625,95 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню з відповідача, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 92 625,95 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Оскільки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням майна, суд, враховуючи характер та тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 1 984,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 92 625 (дев`яносто дві тисячі шістсот двадцять п`ять) грн. 95 коп. різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук