ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8197/25 Справа № 201/382/25 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Антонюк О.А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2024року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі ПрАТ «СК «АРКС») звернулося в суд з позовом проти ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 53 710,93грн; а також судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 3 028,00грн.

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що 10 вересня 2021року о 14:05год у місті Дніпрі в Самарському районі на з`їзді з південного мосту біля електроопори 81 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участі автомобіля марки «DАF ХF 105.460», держаний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Volvo ХС90», держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2021року у справі № 206/4444/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля марки «Volvo ХС90», держаний номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в ПрАТ «СК «АРКС» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 0046а1о від 22 січня 2021року.

13 вересня 2021року власник пошкодженого автомобіля марки «Volvo ХС90», держаний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, яка була розглянута та пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: акту огляду транспортного засобу від 13 вересня 2021року; рахунку на оплату № від 14 вересня 2021року; рахунку на оплату № від 24 вересня2021року; страхового акту № ARX2926748 від 27 вересня 2021року; розрахунку страхового відшкодування; ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 333 710,93грн згідно платіжного доручення № 822127 від 28 вересня 2021року.

На момент ДТП цивільно правова відповідальність власника автомобіля марки «DАF ХF 105.460», держаний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «HACK «Оранта» полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР8885479, згідно якого ПАТ «HACK «Оранта» здійснило виплату в розмірі 130 000,00грн згідно платіжного доручення № 3854 від 24 січня 2022року.

02 травня 2024року між ПрАТ «СК «АРКС» та ПАТ «HACK «Оранта» було укладено угоду про здійснення страхового відшкодування та додаток № 1 до угоди від 02 травня 2024року, згідно якого розмір страхового відшкодування становить 150 000,00грн, а узгоджений між сторонами розмір страхового відшкодування 138 000,00грн.

Згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності ПАТ «HACK «Оранта» виплатила страхове відшкодування в розмірі 138 000,00грн згідно платіжного доручення № 24802 від 03 травня 2024року.

Позивач вважав, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен сплатити на його користь різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченою за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 0046а1о від 22 січня 2021року в розмірі 333 710,93грн та сумою сплаченою за полісом № АР8885479 в розмірі: 130 000,00грн та сумою сплаченою ПАТ «HACK «Оранта» згідного договору добровільного страхування цивільної відповідальності в розмірі 138 000,00грн, яка складає 53 710,93грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «АСГ Логістик», а день, час і місце скоєння ДТП, свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив ДТП під час виконання ним трудових обов`язків. Оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_1 під час виконання ним своїх трудових обов`язків, то завдана позивачу матеріальна шкода повинна бути відшкодована ТОВ «АСГ Логістик», проте таких вимог до цього товариства позивачем не пред`явлено, також останнє не було залучене до участі в цій справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

27 червня 2025року ПрАТ «СК «АРКС» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення та задоволення позову.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ТОВ «Логістик» (), з яким відповідач за твердженням суду перебував у трудових відносинах, з 20 травня 2014року знаходиться в стані припинення та перебуває на обліку в контролюючому органі як таке, щодо якого набрало законної сили судове рішення щодо припинення, що не пов`язане з банкрутством, або щодо порушення провадження у справі про припинення.

Заявник вважав, що на момент вчинення ДТП (10 вересня 2021року) відповідач не міг перебувати у трудових відносинах з юридичною особою, яка була припинена 20 травня 2014року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2025року витребувано з Соборного районного суду міста Дніпра цивільну справу; та 09 липня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «АРКС» на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2025року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

10 вересня 2021року о 14:05год у місті Дніпрі в Самарському районі на з`їзді з південного мосту біля електроопори 81 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участі автомобіля марки «DАF ХF 105.460», держаний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Volvo ХС90», держаний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2021року у справі № 206/4444/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу /а.с.4/.

На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля марки «Volvo ХС90», держаний номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в ПрАТ «СК «АРКС» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 0046а1о від 22 січня 2021року /а.с.5-12/.

13 вересня 2021року власник пошкодженого автомобіля марки «Volvo ХС90», держаний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу /а.с.13/.

На підставі акту огляду транспортного засобу від 13 вересня 2021року; рахунку на оплату № від 14 вересня 2021року; рахунку на оплату № від 24 вересня 2021року; страхового акту № ARX2926748 від 27 вересня 2021року; розрахунку страхового відшкодування; ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 333 710,93грн згідно платіжного доручення № 822127 від 28 вересня 2021року /а.с.15, 16, 17, 18, 19, 20/.

На момент ДТП цивільно правова відповідальність власника автомобіля марки «DАF ХF 105.460», держаний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «HACK «Оранта» полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР8885479 /а.с.21/, згідно якого ПАТ «HACK «Оранта» здійснило виплату в розмірі 130 000,00грн згідно платіжного доручення № 3854 від 24 січня 2022року /а.с.22/.

02 травня 2024року між ПрАТ «СК «АРКС» та ПАТ «HACK «Оранта» було укладено угоду про здійснення страхового відшкодування та додаток № 1 до угоди від 02 травня 2024року, згідно якого розмір страхового відшкодування становить 150 000,00грн, а узгоджений між сторонами розмір страхового відшкодування 138 000,00грн /а.с.24, 25/.

Згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності ПАТ «HACK «Оранта» виплатила страхове відшкодування в розмірі 138 000,00грн згідно платіжного доручення № 24802 від 03 травня 2024року /а.с.23/.

Також, згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач ОСОБА_1 з 01 лютого 2021року по 10 квітня 2023року перебував у трудових відносинах з ТОВ «АСГ Логістик» (), працюючи на посаді водія /а.с.78/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП працював у ТОВ «АСГ Логістик» та виконував обов`язки водія, а тому шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018року у справі № 914/820/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013року у справі № 6-108цс13, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018року у справі № 426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду: від 05 вересня 2018року у справі № 534/872/16-ц, від 20 листопада 2019року у справі № 501/2298/16-ц, від 23 березня 2020року у справі № 373/1773/18-ц.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, та обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог до нього, оскільки він керував транспортним засобом знаходячись в трудових відносинах із ТОВ «АСГ Логістик» (), тому саме роботодавець як володілець транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «АРКС» про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ТОВ «Логістик» () з 20 травня 2014року знаходиться в стані припинення, а тому на момент вчинення ДТП (10 вересня 2021року) відповідач не міг перебувати у трудових відносинах з цією юридичною особою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 01 лютого 2021року по 10 квітня 2023року перебував у трудових відносинах з ТОВ «АСГ Логістик» (), працюючи на посаді водія /а.с.78/.

Та одночасно згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «АСГ Логістик» () станом на момент вчинення ДТП, так і на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій не перебуває в процесі припинення чи в процесі провадження у справі про банкрутство, санації.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

У статті 50 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023року у справі № 201/2760/20 (провадження № 61-2790св23) вказано, що «процесуальне становище третьої особи є відмінним від процесуального становища відповідача. При цьому суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглядаючи спір між сторонами, оскільки відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України така особа вступає у справу або залучається до участі у справі на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019року у справі № 766/8113/17 та від 29 червня 2022року у справі № 753/7478/18».

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див.: постанову Верховного Суду від 26 січня 2022року у справі № 457/726/17).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019року у справі № 555/1289/14-ц, від 18 жовтня 2023року у справі № 300/808/19, від 08 липня 2020року у справі № 200/5153/15-ц, від 08 липня 2021року у справі №264/632/19, від 26 вересня 2023року у справі № 910/2392/22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019року у справі № 203/3682/17 (провадження № 14-318цс19) зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.

Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (див.: постанову Верховного Суду від 13 червня 2024року у справі № 932/163/21).

У справі, яка переглядається, позов ПрАТ «СК «АРКС» пред`явила до ОСОБА_1 , клопотань про залучення ТОВ «АСГ Логістик» (код ) до участі у справі як співвідповідача не заявляла. Залучення певної особи в якості співвідповідача здійснюється у порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024року у справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.

Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2025року.

Судді: