Справа № 184/1605/25
Номер провадження 2-о/184/120/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 рокум. Покров

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Коваленко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Покровське управління Нікопольська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості про встановлення факту припинення трудових відносин, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту припинення трудових відносин. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у період з 01 жовтня 2013 року заявник перебувала у трудових відносинах з Комунальним закладом «Алчевська центральна міська лікарня», на посаді бухгалтера матеріального відділу централізованої бухгалтерії при КП «Алчевська центральна міська лікарня", місцезнаходження робочого місця: м. Алчевськ, Луганська область (нині тимчасово окупована територія), вул. Леніна, буд. 4а. 18.05.2015р. заявниця звільнена з посади, про що в її трудовій книжці зроблено запис від 18.05.2015р за наказом № 518/1-К. Однак, у зв`язку з тим, що м. Алчевськ Луганської області на час 18.05.2015 року, знаходиться на території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, підприємство не звітувало про її звільнення до інших державних органів. Згодом заявниця виїхала з тимчасово окупованої території на територію України Наразі вона проживає у м. Покров Нікопольського району Дніпропетровської області. З метою пошуку роботи, заявниця звернулася до Покровського управління Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості для отримання статусу безробітного та отримання допомоги у працевлаштуванні. Проте, спеціалістами управління позивачу надано консультацію щодо неможливості встановлення статусу безробітного у зв`язку з тим, що трудові відносини ОСОБА_1 з КЗ «Алчевська центральна міська лікарня» (ЄДРПОУ ) не припинені. У зв`язку з вимушеним, терміновим переселенням з тимчасово окупованої території та неможливістю підтвердити факт припинення трудових відносин, заявниця просить суд встановити юридичний факт, припинення з 18 травня 2015 року трудових відносин між ОСОБА_1 та КЗ «Алчевська центральна міська лікарня» (ЄДРПОУ ) на підставі ст.38 КЗпП у зв`язку із неможливістю подальшого працевлаштування.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заінтересована особа Покровське управління Нікопольська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, у період з 01 жовтня 2013 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Комунальним закладом «Алчевська центральна міська лікарня», на посаді бухгалтера матеріального відділу централізованої бухгалтерії при КП «Алчевська центральна міська лікарня", місцезнаходження робочого місця: м. Алчевськ, Луганська область (нині тимчасово окупована територія), вул.. Леніна, буд. 4а.

19.05.2014р. ОСОБА_1 тимчасово переведена на посаду бухгалтера розрахункової групи обліку централізованої бухгалтерії КП «Алчевська центральна міська лікарня».

18.05.2015р. заявниця ОСОБА_1 звільнена з посади, про що в її трудовій книжці зроблено запис від 18.05.2015р за наказом № 518/1-К. Однак, у зв`язку з тим, що м. Алчевськ Луганської області на час 18.05.2015 року, знаходиться на території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, підприємство не звітувало про її звільнення до інших державних органів.

Згодом заявниця ОСОБА_1 виїхала з тимчасово окупованої території на територію України.

Наразі вона проживає у м. Покров Нікопольського району Дніпропетровської області.

З метою пошуку роботи, заявниця звернулася до Покровського управління Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості для отримання статусу безробітного та отримання допомоги у працевлаштуванні. Проте, спеціалістами управління позивачу ОСОБА_1 надано консультацію щодо неможливості встановлення статусу безробітного у зв`язку з тим, що трудові відносини ОСОБА_1 з КЗ «Алчевська центральна міська лікарня» (ЄДРПОУ ) не припинені.

Вказане також підтверджується інформацією №208 від 17.07.2025, наданою Покровським управлінням Нікопольської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості у відповідь на адвокатський запит.

У зв`язку з вимушеним, терміновим переселенням з тимчасово окупованої території та неможливістю підтвердити факт припинення трудових відносин, заявниця просить суд встановити юридичний факт, припинення з 18 травня 2015 року трудових відносин між ОСОБА_1 та КЗ «Алчевська центральна міська лікарня» (ЄДРПОУ ) на підставі ст.38 КЗпП у зв`язку із неможливістю подальшого працевлаштування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦПК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то з казати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення трудових правовідносин.

Відповідно до статей 3, 221, 231 КЗпП України в порядку передбаченому главою XV цього Кодексу, підглядають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об`єднань, членів кооперативних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.

У статті 232 КЗпП України визначено, які трудові спори безпосередньо розглядаються в судових і , як правило, це спори про звільнення, і спори про відмови у прийнятті на роботі.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085 затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів віднесено і м. Алчевськ Луганської області.

Згідно з ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 вказаного Закону визначає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч.5 ст.7 Закону, громадяни України, які звільнилися з роботи (припинили інший вид зайнятості) та переселилися з тимчасово окупованої території, за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструються як безробітні та отримують забезпечення та геніальні послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.6 ст.7 Закону, громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території та не звільнилися з роботи (не припинили інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин (іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Припинення інших видів зайнятості, у тому числі самозайнятості та підприємницької діяльності, здійснюється за заявним принципом та спрощеною процедурою за місцем перебування особи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст.9 Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

З наданих суду доказів вбачається, що дійсно КЗ «Алчевська центральна міська лікарня», де була працевлаштована ОСОБА_1 розташована на території, яка є тимчасово окупованою територією України, що визначено Верховною Радою України. Також враховуючи, що трудові відносини між заявником та КЗ «Алчевська центральна міська лікарня» були припинені, заявниця позбавлена можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує її конституційні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З огляду на викладене, враховуючи, що заявник з об`єктивних причин не може підтвердити у позасудовому порядку факт припинення нею трудових відносин, окрім запису в трудовій книжці, суд приходить до переконання про задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 263-265, 279, 317 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Покровське управління Нікопольська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості про встановлення факту припинення трудових відносин задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення: 18 травня 2015 року припинено трудові відносини між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Комунальним закладом « Алчевська центральна міська лікарня» (), відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України - за власним бажанням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 07.10.2025 року.

Суддя Покровського міського суду В. О. Коваленко