Номер провадження: 22-ц/813/2418/25
Справа № 509/7178/23
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Кочка В.К., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунках, стягнення пені та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

29.11.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про захист прав споживача, зобов`язання відновити залишок коштів на рахунках, стягнення пені та зобов`язання вчинити певні дії.

В подальшому, а саме 24.04.2024 року позивач ОСОБА_1 уточнила свою позовну заяву (а.с.67-72).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 2016 року та має кредитну картку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ) з встановленим кредитним лімітом 7 800,00 грн. Під час воєнного стану банк без погодження позивача збільшив кредитний ліміт до 85 000,00 грн.

21.07.2023 року позивачці стало відомо, що 19.07.2023 року з її кредитної картки було зроблено переказ коштів з картки та зняття готівки в банкоматах м.Кривого Рогу. Відповідно до виписки по картці/рахунку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ), отриманої 21.07.2023 року у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в м. Овідіополь Одеського р-ну, Одеської обл., вбачаються наступні операції з картки за 19.07.2023 року: - о 17:23 - переказ коштів з картки на суму 1256,26 грн. та комісія за переказ 43,94 грн.; - о 17:24 - переказ коштів з картки на суму 1256,26 грн. та комісія за переказ 43,94 грн.; - о 19:50 - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 20000,00 грн. та комісія 800,00 грн.; - о 19:56 год. - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 20000,00 грн. та комісія 800,00 грн.; - о 20:05 год. - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 5000,00 грн. та комісія 200,00 грн.; - о 20:05 - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 5000,00 грн. та комісія 200,00 грн.; - о 20:06 - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 5000,00 грн. та комісія 200,00 грн.; - о 20:07 - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 5000,00 грн. та комісія 200,00 грн. Загальна сума операцій становить 62512,50 грн. + 2487,88 грн. комісія = 65000,38 грн.

Позивачка зазначала, що жодних операцій з перерахунку грошових коштів не здійснювала, їй телефонували з прихованого номеру, але жодних кодів вона нікому не повідомляла, в подальшому виявилось, що її сім-картка заблокована, позивачка намагалась відновити номер телефону, але так і не змогла. 20.07.2023 року позивачка дізналась про несанкціоновані списання коштів, того ж дня звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оператор заблокувала кредитну картку, 21.07.2023 року позивачка звернулася до відділення банку та отримала виписки по картковим рахункам. 21.07.2023 року позивачка звернулася до ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, звернення зареєстровано в ЄРДР, кримінальне провадження №0000357.

24.08.2023 року ОСОБА_1 подала АТ КБ «ПРИВАТБАНК»вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 65 000,38 грн.

Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК»від 06.10.2023 року операції з її картки були здійснені за допомогою сервісу Apple Pay, який було активовано на мобільному пристрої 19.07.2023 року та відмовив у поверненні грошових коштів позивачці.

Таким чином, внаслідок незабезпечення відповідачем безпеки банківських рахунків позивачки, її права як споживача банківських послуг було порушено, в результаті чого їй було заподіяно значну майнову шкоду у вигляді виникнення заборгованост, що і змусило її звернутись до суду з даним позовом.і.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.08.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.161, 153-157).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.08.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким її позовні вимоги задовольнити (а.с.160-164).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав пояснення на апеляційну скаргу та просив оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.215-219).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю апелянта ОСОБА_1 та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.206-208).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка несвоєчасно звернулася до відповідача щодо вчинення спірних банківських транзакцій, а також з тих підстав, що позивач надала доступ до рахунку третім особам і повідомила дані своєї карти (а.с.151, 153-157).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 2016 року та має кредитну картку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ) з встановленим кредитним лімітом 7 800,00 грн.

Під час воєнного стану кредитний ліміт збільшився до 85 000,00 грн.

У зв`язку з обслуговуванням вищезазначеної картки позивач була користувачем системи дистанційного обслуговування - платіжного застосунку Приват 24.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п. 1.1.2.7 Умов та Правил надання банківських послуг).

Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умов).

Позивач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку».

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і Правила надання банківських послуг. Згідно до п. 2.1.4.5.1 вказаних Умов до обов`язків клієнта належить: не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 2.1.4.12.9 Умов клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжною системою. Положеннями п. 2.1.4.12.5 Умов також встановлено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Згідно матеріалів справи, 19.07.2023 року з кредитної картки ОСОБА_1 було зроблено переказ коштів з картки та зняття готівки в банкоматах м.Кривого Рогу. Відповідно до виписки по картці/рахунку № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ), АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачаються наступні операції з картки за 19.07.2023 року: - о 17:23 - переказ коштів з картки на суму 1 256,26 грн. та комісія за переказ 43,94 грн.; - о 17:24 - переказ коштів з картки на суму 1 256,26 грн. та комісія за переказ 43,94 грн.; - о 19:50 - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 20 000,00 грн. та комісія 800,00 грн.; - о 19:56 год. - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 20 000,00 грн. та комісія 800,00 грн.; - о 20:05 год. - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 5 000,00 грн. та комісія 200,00 грн.; - о 20:05 - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 5 000,00 грн. та комісія 200,00 грн.; - о 20:06 - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 5 000,00 грн. та комісія 200,00 грн.; - о 20:07 - зняття готівки в банкоматі Кривий Ріг на суму 5 000,00 грн. та комісія 200,00 грн. Загальна сума операцій становить 62512,50 грн. + 2487,88 грн. комісія = 65000,38 грн. (а.с.10).

20.07.2023 року, з підстав зняття коштів невідомими особами, ОСОБА_1 звернулася на «гарячу лінію» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за номером 3700.

Згідно виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21.07.2023 року, з карткового рахунку ОСОБА_1 19.07.2023 року були зняті кошти у загальному розмірі 65 000,38 грн., з яких 2 487,88 грн. комісія (а.с.10).

21.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася до ЧЧ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що 19.07.2023 року у період часу з 17:23 по 20:07 невстановлена особа, шляхом вчинення шахрайських дій під приводом оновлення сім-карти, заволоділа грошовими коштами з банківських рахунків ОСОБА_1 за № НОМЕР_3 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на загальну суму 67 451,00 грн. та № 130547 на загальну суму 9443,00 грн. (фінансовий номер НОМЕР_4 ). Дане звернення ОСОБА_1 було зареєстровано в ЄРДР, кримінальне провадження № 0000357 (а.с.8).

Переказ коштів з картки було здійснено шляхом додавання кредитної картки до сервісу Apple Pay (а.с.14).

Сервіс Apple Pay - це безконтактний сервіс, який дозволяє здійснювати оплати чи зняття грошових коштів на пристроях, які підтримують дану функцію. Для користування послугою необхідно додати реквізити банківської картки із введенням даних картки. Після успішної авторизації карток у додатку, можливо користуватися картками без ії фізичної присутності, в тому числі можливе безконтактне зняття готівки з банкомату.

Відповідно до порядку додавання картки в гаманець Apple Pay необхідно пройти перевірку інформації банком чи емітентом картки. Перш ніж схвалити вашу картку для використання з Apple Pay, він може попросити особу надати додаткову інформацію або завантажити програму.

Для додавання картки в Apple Pay необхідно введення даних картки - прізвище та ім`я держателя, номер картки, строк її дії та CVV код. Після введення цих даних сервіс робить запит через банк-емітент і держателю надходить смс на його фінансовий номер з кодом, який необхідно ввести для завершення процедури.

Без всієї інформації про реквізити картки сервіс Apple Pay не може самостійно додати картку до гаманця. Дана операція не залежить від волі відповідача і здійснюється між клієнтом і сервісом Apple Pay, де держатель картки вводить дані, про які його запитує сервіс.

Матеріали справи не містять доказів про звернення ОСОБА_1 до сервісу Apple Pay з приводу незаконного додавання її кредитної картки до гаманця третім особам.

Крім того, вхід до додатку Приват24 був здійснений під авторизацією ОСОБА_1 без зміни паролю у вхід до додатку. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону, належному ОСОБА_1 та іншої особистої інформації.

Будь-яких доказів, що 19.07.2023 року позивачем апелянтом у справі не були передані третім особам особисті дані, а саме: пароль до додатку Приват24, номер картки, термін її дії, СVV2 код та інше, матеріали справи не містять.

До того ж, у випадку свідомого чи несвідомого повідомлення клієнтом третім особам своїх персональних даних і паролів входу до Приват24, це може свідчити про власну недбалість позивача по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону і доступу до додатку Приват24.

Так, у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі №0712/9107/18 зазначено, що саме позивач/ клієнт банку через його власну бездіяльність по захисту власних персональних даних та власного мобільного фінансового телефону, здійсним дії, що дало змогу третім особам отримати вільний доступ до карток ПриватБанка в системі «Приват24».

Зміна паролю в Internet Banking Приват24 здійснюється в такому порядку. У випадку, зміни пароля у мобільному додатку Приват24:

-вказівка логіна входу в Приват24: введення номеру телефону, який буде використовуватися як логін для входу в Приват24 (може бути вказано тільки фінансовий телефон клієнта);

-введення паролю, якщо клієнт забув пароль натискається кнопка «Забули пароль»;

-введення даних клієнтської карти (8 останніх цифр картки, строк дії картки у форматі ММ/ГГ);

-введення PIN-коду карти;

-введення ОТР-пароля, який отримали на телефон клієнта;

-введення клієнтського e-mail і вказівка пароля для входу в Приват24.

Прописаний шлях є важливим аргументом, а отже для зміни пароля в Приват24 необхідно знати фінансовий номер (логін), пароль входу в Приват24 та дані картки (номер картки та PIN-код карти).

В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами, діють у сфері функціонування платіжних послуг в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб`єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами, які регулюються, зокрема ЦК України, Законами України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління НБУ № 164 від 29.07.2022 року (надалі Положення № 164), які набрали чинності 01.08.2022 року та діяли на момент вчинення спірних транзакцій.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до п. 54 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Ініціатор в свою чергу це особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту.

До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач (п.21 Закону України «Про платіжні послуги»).

Згідно з п. 56 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього (п. 57 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»). Дана норма корелюється і з підпунктом 14 п. 4 розділу І Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, відповідно до якого платіжна операція - дія, ініційована користувачем електронного платіжного засобу, з унесення або зняття готівки з рахунку, здійснення розрахунків у безготівковій формі з використанням цього електронного платіжного засобу та/або його реквізитів за банківськими рахунками.

Відповідно до п.п. 1-3 розділу IV Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів Банк має право здійснювати емісію електронних платіжних засобів у вигляді мобільного платіжного інструменту та обслуговування операцій з їх використанням, передбачених правилами платіжної системи, відповідно до умов договору та вимог цього Положення.

Мобільний платіжний інструмент може бути реалізований в апаратно-програмному середовищі мобільного телефону або іншому бездротовому пристрої користувача (далі - мобільний пристрій), що обслуговує оператор телекомунікацій.

Мобільні платежі здійснюються користувачами за банківськими рахунками.

Платіжний застосунок - програмне забезпечення, що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію (у тому числі за допомогою платіжних інструментів) та/ або здійснювати інші операції, передбачені договором з надавачем платіжних послуг (абзац 23 ч. 3 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затверджених Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 №164 (далі по тексту - Положення №164).

Відповідно до п. 136 Положення №164 користувач зобов`язаний, зокрема, але не виключно зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

В той же час, згідно із абзацем 7 п. 19 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» регламентовано, що втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до п. 146 VII Розділу Положення № 164 затверджено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Саме тому, на підтвердження тих обставин, що саме дії Позивача призвели до здійснення платіжних операцій за допомогою платіжного інструменту картки, доданих в платіжний застосунок Приват24.

Як вже зазначалось всі фінансові операції з переказу коштів здійснені через мобільний застосунок Приват24 та проведені з належною автентифікацією (авторизацією) всіх необхідних даних.

Тобто, суд першої інстанції виходив із того, що позивач надала можливість третім особам здійснити фінансові операції через свій мобільний застосунок Приват24 з коректним введенням логіну та паролів, які надходили на фінансовий мобільний номер телефону позивача, що підтверджує належне проведення автентифікації (авторизації) клієнта Банку.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до ч. 4 абзац 63 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19.05.2020 року № 65, «фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації».

Відповідно до абзацу 1 ч.3 розділу Загальні положення Положення № 164 автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг встановити та підтвердити особу користувача та/або належність користувачу певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача.

За змістом ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, а також їх автентифікація здійснюється відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги». Згідно із Законом України «Про електронні довірчі послуги» засобом електронної ідентифікації є носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг.

Система «Приват 24», у тому числі мобільна версія, це система призначена для управління банківськими рахунками Клієнта цілодобово в режимі реального часу через мережу Інтернет, що є загальновідомою інформаціє та яка розміщена в тому числі на офіційному сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Всі операції у цій системі здійснюються на підставі платіжних інструкцій, наданих Клієнтом через систему.

Відповідно до Правил користування Приват24, особі, яка бажає зареєструватись у системі «Приват24» та здійснювати управління рахунками з її допомогою, необхідно мати доступ не тільки до фінансового номера телефону клієнта Банку, а й до іншої особистої інформації клієнта Банку, а саме: номера хоч б однієї з банківських карток клієнта «Приват24», прив`язаних до вказаного номера телефону, ПІН-коду вказаної картки чи саму банківську картку клієнта.

Верховний Суд у своїй постанові від 25.01.2023 року у справі № 235/2054/21 зазначив, що «суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку позивача номера банківських карток, ПІН кодів банківських карток, особа, навіть перевипустивши sim-карту або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до системи «Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з рахунків клієнта, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову. Крім того, суд першої інстанції не здійснив аналіз доводів позивача про те, що вона не втрачала банківських карток, їх ПІН-кодів і телефону та нікому їх не передавала, не вчиняла будь-яких інших дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з її рахунків відповідно наведених вище алгоритмів реєстрації у системі «Приват 24».

Тобто фінансовий номер телефону клієнта є важливою складовою отримання банківських послуг у АТ «ПРИВАТБАНК» та безпеки клієнта.

Таким чином, зняття з рахунку грошових коштів в даному випадку сталася через власну недбалість та власну бездіяльність позивача по захисту власних персональних даних і коштів.

Також позивач, як користувач послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на будь-якій картці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» могла встановити самостійно або на відділенні інтернет-ліміт (на день чи місяць) для здійснення операцій/платежів в мережі Інтернет, що обмежує власника картки у здійсненні будь-яких витрат в мережі Інтернет.

Крім того, відповідно до п. 4 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до ст. 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. (ч. 5 ст. 87 «Про платіжні послуги»). Це положення кореспондує з п. 140 Положення НБУ № 164, яким встановлено, що до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом».

Таким чином, встановлення точного часу повідомлення банку (користувачем) про виявлення несанкціонованої платіжної операції за допомогою платіжної картки, або при підозрі доступу третіх осіб до рахунку та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення визначення часу звернення клієнта до Банку з відповідною заявою, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за них несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №585/1320/16-ц.

Як вже зазначалось вище, кошти з рахунку позивачки були зняті 19.07.2023 року (а.с.10).

Проте, із заявою щодо незаконного зняття коштів ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» лише 20.07.2023 року, про що вказувала позивач у своїй позовній заяві.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд своїй постанові від 18.01.2023 року у справі № 686/17744/21, де він зазначив, що у зв`язку з відсутністю доказів негайного звернення позивача до банку з повідомленням про втрату електронного платіжного засобу та/ або факт втрати індивідуальної облікової інформації, відсутні підстави для задоволення позову.

Факт своєчасного (негайного) незвернення до Банку узгоджується також з тим, що позивач ОСОБА_1 звернулася до Банку лише 20.07.2023 року. Однак, гаряча лінія Банку 3700 працює цілодобово та без вихідних. Доказів про звернення на гарячу лінію раніше позивачем не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач своїми діями (бездіяльністю) сприяла незаконному використанню персональної інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, і подальшому викраденню грошових коштів, у зв`язку з чим відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повинен нести відповідальності за проведені операції.

Крім того, наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позивача до ухвалення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 524/3979/16-ц, а саме: «відповідач повідомив правоохоронні органи та відділення банку про викрадення у нього саме кредитної картки та зняття грошових коштів з його карткового рахунку лише 16 вересня 2013 року, тому банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення. Суди безпідставно вважали, що відповідач вжив необхідних заходів, передбачених Умовами та Правилами у випадку крадіжки картки, і своєчасно повідомив банк та правоохоронні органи про факт викрадення».

Відповідно до ст. 12 ЦПК України встановлений принцип змагальності сторін, згідно кого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі встановлення винної особи у кримінальному провадженні, у позивача буде право в рамках кримінального провадження подати позов до суду про стягнення незаконно отриманих коштів. Проте, станом на даний час вироку, який би набрав чинності, у кримінальному провадженні ухвалено не було.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.10.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева