Номер провадження: 22-ц/813/4948/25
Справа № 495/2588/24
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Коновалова В.А., Назарова М.В.,

розглянули в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи на підставіч.1 ст.369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2025 року

за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи та позиції сторін в суді першої інстанції

22 березня 2024 року представник позивача Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого просить: стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 79 187,03 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 23.11.2017 № 01. ОСОБА_2 тривалий час не виконує кредитні зобов`язання належним чином, через що станом на 01.02.2024 утворилася заборгованість у сумі 79187,03 грн, а саме: 50 313,26 грн заборгованість за кредитом; 28873,77 грн заборгованість за процентами; 0 грн заборгованість за комісією.

Не погоджуючись з мотивами та вимогами позовної заяви від представника відповідача Кіптіли М.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому стверджується, що відповідачем не підписана Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, більше того, підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування та паспорту споживчого кредиту не може вважатися укладенням договору на визначених банком умовах. Також зазначає, що підписані документи не містять умов про конкретні розміри штрафних санкцій, розрахунок сум щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту, відсотки та комісію за розрахунково-касове обслуговування щомісячно, із вказівкою правової природи та періодів нарахування, зокрема плати за користування кредитом та пені, а подані позивачем відомості про користування кредитними коштами та погашення заборгованості містять суперечності. Представник відповідача також вказує на те, що збільшення кредитного ліміту здійснювалось без згоди позичальника та з метою нарахування відсотків на збільшений залишок боргу, що є незаконним. З огляду на викладене вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Не погодившись з позицією відповідача, позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якому просив задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі, оскільки як заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 01 від 23.11.2017, так і паспорт споживчого кредиту від 23.11.2017 була підписана відповідачем, що свідчить про те, що відповідач погодилась із запропонованими умовами кредитування, підписала Заяву та фактично отримала кредитні кошти на умовах овердрафту.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2025 року позовну заяву АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість у сумі 79187,03 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що взяті на себе зобов`язання за договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за договором належним чином не виконала. Відповідач отримувала кредитні кошти, користувалась ними та частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою. Банком в підтвердження боргу ОСОБА_2 надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. Також на підтвердження позовних вимог, окрім копій заяви про акцепт Публічну пропозицію ПАТ "ПУМБ", паспорта споживчого кредиту, розрахунку заборгованості, позивачем також надано виписку за період з 23.11.2017 по 01.02.2024, яка містить інформацію щодо всіх здійснених відповідачем платіжних операцій. Отже доводи представника відповідача щодо неналежності та не допустимості доказів наданих ПАТ "ПУМБ" є недоведеними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. З урахуванням презумпції правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України), яка не спростована відповідачем (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010), взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитним договором, які ним не виконувалися належним чином, та обов`язковості договору для сторін, суд вважав необхідним позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» вказану вище заборгованість за кредитним договором.

Стосовно строку позовної давності судом першої інстанції зазначалось, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 38-45) встановлено, що останній платіж було здійснено позичальником 03 лютого 2022 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 22.03.2024, а отже строк позовної давності ще не сплив. Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 22.03.2024, суд приходить висновку, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням 27 березня 2025 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою за допомогою підсистеми "Електронний суд" до Одеського апеляційного суду. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2025 р. по справі № 495/2588/24 та ухвалити нове рішення суду про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що судом першої інстанції помилково було зазначено в оскаржуваному рішенні, що представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити та вважали, що матеріали справи не містять такої заяви представника позивача, та враховуючи, що позивач повторно не з`явився в судове засідання, суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду.

Крім цього зазначали, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності сторін та баланс інтересів сторін спору з огляду на те, що судове засідання, призначене на 13.01.2025 р., не відбулося у зв`язку з неявкою Позивача. Однак, 14.01.2025 р. надійшла ухвала суду від 13.01.2025 р. про відкладення розгляду справи, в якій зазначено, що розгляд справи перенесено на 19.02.2025 р. у зв`язку з неявкою Відповідача. Таке твердження суду не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки представник Відповідача не була підключена в режимі відеоконференції та повідомлена про те, що розгляд справи не відбудеться у зв`язку з неявкою Позивача. Це зафіксовано представником Позивача в смс-повідомленні секретарю судового засідання від 13.01.2025 р., 14.01.2025 р., 19.02.2025 р. та 27.02.2025 р. (додаю) та в клопотанні про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції від 14.01.2025 р. (міститься в матеріалах справи), в якому зазначено про те, що за повідомленням секретаря судового засідання, судовий розгляд, призначений на 13.01.2025 р., не відбудеться, оскільки не з`явився Позивач. До того ж в наступне судове засідання представник відповідача з`явилась в режимі відеоконференцзв`язку та понад 30 хвилин очікували на під`єднання сторону позивача, але ж з боку позивача явка не було, а судом першої інстанції проігноровано факт недобросовісної поведінки з боку позивача.

Вважали, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, а отже, не заслуговують на увагу доводи банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Підписані Відповідачем документи не містять умов про конкретні розміри штрафних санкцій, розрахунок суми щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту, відсотки та комісію за розрахунково-касове обслуговування щомісячно, із вказівкою правової природи та періодів нарахування, зокрема, плати за користування кредитом та пені. В паспорті споживчого кредиту зазначено лише, що процентна ставка, відсотків річних складає 49 %. Таким чином, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права не застосуванням закону, який підлягає застосуванню, є незаконним та підлягає скасуванню.

Зазначали, що з наданих Позивачем виписок по рахунку та розрахунку заборгованості, встановлено невідповідність поданих Позивачем відомостей про користування кредитними коштами та погашення заборгованості, так як вони не містять відомостей про користування кредитною карткою та здійснення платежів до 28.10.2022 р. Натомість, Відповідач стверджує, що останній раз поповнювала кредитну карту у 2021 році. А користуватися коштами не могла за їх відсутності на карті. Натомість, твердження суду першої інстанції, що «Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 38-45) встановлено, що останній платіж було здійснено позичальником 03 лютого 2022 року.» не відповідає матеріалам справи, так як розрахунок заборгованості не містить запису про проведення Відповідачем платежу ані 03.02.2022 р., як зазначив суд, ані 28.10.2022 р., як зазначив Позивач.

Вважали, що неможливо встановити суму основного боргу за кредитом, дійсно отриманого Відповідачем, та сплачену Відповідачем, з огляду на розбіжності в наданих документах, відсутність у розрахунку заборгованості інформації про зняття коштів саме Відповідачем, а не їх списання на погашення відсотків, пені та штрафів, як неможливо встановити й достовірність заявленої до стягнення суми заборгованості за кредитом. Таким чином, Позивачем не доведено обставини, на які були він посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги не підтверджені належними, допустимими, достовірними доказами, не доведено достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, тому позовні вимоги безпідставними та не доведеними. Суд першої інстанції не надав оцінки цим аргументам, залишив їх поза увагою. Але, ці розбіжності виключають можливість встановити суму боргу.

Стосовно збільшення кредитного ліміту зазначали, що збільшення кредитного ліміту здійснювалося банком без згоди позичальника та з метою нарахування відсотків на збільшений залишок боргу, що є незаконним. Позивач стверджує, що надсилав Відповідачу смс-повідомлення з текстом щодо збільшення кредитного ліміту. Однак, Відповідач наполягає на тому, що жодні смс повідомлення з інформацією про збільшення кредитного ліміту не отримувала. Доказів на підтвердження тверджень Позивач не надав, а судом першої інстанції не надано належної оцінки таким твердженням.

Щодо строку позовної давності зазначали, що надані Позивачем виписки по рахунку та розрахунок заборгованості не містять відомостей про користування кредитною карткою та здійснення платежів до 28.10.2022 р. або до 03.02.2022 р. Натомість, Відповідач стверджує, що останній раз поповнювала кредитну карту у 2021 році. А користуватися коштами не могла за їх відсутності на карті. Таким чином, суд не застосував закон, який підлягає застосуванню ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 5 ст. 261 ЦК України.

Щодо явки сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 79 187,03 грн. і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Позиція апеляційного суду

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судовою колегією на підставі дослідженого мотивування позовних вимог, доказів долучених до матеріалів справи та висновків суду першої інстанції встановлено наступне.

23.11.2017 ОСОБА_2 власноручно підписано заяву № 01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно положень якої відповідач беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ».

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідачу надано кредитний ліміт у сумі 20 000 грн.

У заяві також зазначено, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту відповідачу надано кредитний ліміт у сумі 20 000 грн строком на 12 місяців, зі спливом останнього продовжується на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-кого зі Сторін. Процентна ставка відсотків річних 49 %. Кредит надавався шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення банком.

Відповідно паспорту споживчого кредиту встановлено такий порядок його повернення: щомісячно не пізніше настання платіжної дати, протягом встановленого строку кредитування за наявності заборгованості за кредитом на кінець зв`язного Розрахункового періоду.

Розмір платежів розраховується щомісячно, і залежить від суми заборгованості за кредитом на кінець звітного Розрахункового періоду (включає суму нарахованих процентів за користування кредитом, суми інших обов`язкових платежів).

ОСОБА_2 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови користування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних нею умов кредитування, а також отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за цим договором, про що свідчить наявність її власноручного підпису на паспорті споживчого кредиту.

Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 10 червня 2017 року), затвердженої рішенням Правління АТ «ПУМБ» протокол № 653 від 30.05.2017, передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Крім того, згідно пункту 4.3.6.4 Розділу ІІ Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір кредитного ліміту.

У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4,2,19 Розділу ІІ цього договору Клієнт протягом 30 календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву.

У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою.

Так, відповідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 01 від 23.11.2017, боржника ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , кредитний ліміт збільшено на 50 400 грн.

На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами відповідачем, банком до позовної заяви долучено виписку по рахунку за кредитною карткою ОСОБА_2 .

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, відповідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» за кредитним договором № 01 від 23.11.2017 зі всім змінами і доповненнями до нього, станом на 01.02.2024 утворилася заборгованість у сумі 79187,03 грн, а саме:

50 313,26 грн заборгованість за кредитом;

28873,77 грн заборгованість за процентами;

0 грн заборгованість за комісією.

01.02.2024 АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на адресу ОСОБА_2 надіслано письмову вимогу (повідомлення) відповідно якого банк вимагає від відповідача виконати зобов`язання перед акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», а саме: погасити заборгованість в загальному розмірі 79 187,03 грн протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа.

Доказів, які підтверджували б погашення заборгованості, ні під час розгляду судом першої інстанції ні під час апеляційного перегляду не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі, що вимагається приписами ст.1055 ЦК України.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку - АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.

Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк).

Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту.

Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі.

Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту (Постанова ВС від 23 травня 2022 року, справа № 393/126/20).

Суд критично оцінює позицію представника відповідача про те, що підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування не може вважатися укладенням договору на визначених банком умовах, оскільки банк може змінювати умови кредитування і визначити, з якими саме умовами погоджується клієнт у момент приєднання до договору, оскільки до заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивачем додано Публічну пропозицію ПАТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджену рішенням правління ПАТ "ПУМБ" від 30 травня 2017 року (редакція діє з 10 червня 2017 року).

Відповідно до ч.1 вказаної публічної пропозиції договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб - двосторонній правочин між банком і клієнтом (включаючи всі додатки до нього, тарифи і заяви на приєднання), який укладається шляхом акцептування фізичними особами публічної пропозиції банку. Комплекс банківських послуг/продуктів, які надаються клієнтам банку у сукупності згідно умов договору, наповнення/обсяг пакету (перелік послуг у пакеті) визначається відповідно до тарифів і додатків до договору. Тарифи в частині переліку послуг, які надаються за цим договором і відповідних винагород банку, є невід`ємною частиною договору.

До позовної заяви позивач надав умови надання та обслуговування, тарифи, що діяли на момент укладення спірного договору, та додатки до договору з переліком послуг у пакеті.

Оцінюючи докази, надані позивачем, суд визнає можливим встановити дату їх схвалення, момент набрання ними чинності та орган управління юридичною особою, уповноважений приймати та затверджувати зазначений локальний нормативний акт, що дає можливість з`ясувати, чи діяли Умови та у якій саме редакції на момент укладання кредитного договору.

Так, суд першої інстанції вірно відхилив доводи представника відповідача про відсутність вільного волевиявлення відповідача на укладення договору № 01 від 23.11.2017, оскільки заява про приєднання містить підпис ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦПК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також згідно положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, відповідно до ст. 1048 ЦК України, кредитор має право на одержання від позичальника відсотків нарахованих на суму боргу до дня його повернення. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, що передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

Взяті на себе зобов`язання за договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за договором належним чином не виконала.

Відповідач отримувала кредитні кошти, користувалась ними та частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою.

Банком в підтвердження боргу ОСОБА_2 надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, закріплена норма, відповідно до якої виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св18).

На підтвердження позовних вимог, окрім копій заяви про акцепт Публічну пропозицію ПАТ "ПУМБ", паспорта споживчого кредиту, розрахунку заборгованості, позивачем також надано виписку за період з 23.11.2017 по 01.02.2024, яка містить інформацію щодо всіх здійснених відповідачем платіжних операцій.

Отже доводи представника відповідача щодо неналежності та не допустимості доказів наданих ПАТ "ПУМБ" є недоведеними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Частиною 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням презумпції правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України), яка не спростована відповідачем (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010), взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитним договором, які ним не виконувалися належним чином, та обов`язковості договору для сторін, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» вказану вище заборгованість за кредитним договором.

Щодо вимог представника відповідача про застосування строку позовної давності суд першої інстанції зазначав наступне.

В судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача заявила вимогу про застосування до вказаних вимог строку позовної давності.

В своїх позовних вимогах позивач обґрунтовує зазначене наступним.

11.03.2020 року Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 впроваджено дію карантину на території України.

Під час дії карантину строки визначені ст. ст. 257, 258, 362, 681, 728, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину.

24 лютого 2022 року Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режимі воєнного стану.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ.

01 липня 2023 року завершено дію карантину, однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в цей період з 11.03.2020 продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцяти денний строк після його припинення або скасування.

Окрім того, позивач зазначив, що відповідач користувалася кредитною карткою і здійснювала платежі до 2022 року, що відображено в рахунках заборгованості та виписках по рахунку, тому вважає, що строк позовної давності в даному випадку повністю дотримано.

Суд не погоджується з ствердженнями відповідача про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності та зазначає наступне:

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду, з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20) вказано, що «суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 38-45) встановлено, що останній платіж було здійснено позичальником 03 лютого 2022 року.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 22.03.2024, а отже строк позовної давності ще не сплив.

За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу по кредиту, тобто з 03 лютого 2022 року, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19.

Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 22.03.2024, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, адже вони є належними та обґрунтованими доказами поза розумним сумнівом, які Відповідачем не спростовані.

Доводи апеляційної, що судом першої інстанції помилково було зазначено в оскаржуваному рішенні, що матеріали справи не містять заяви представника позивача про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, апеляційний суд вважає не слушними, так як разом із заявленими позовними вимогами третім пунктом позивач просив розглядати справу в спрощеному позовному провадженні та за відсутності представника Банку (т.1 а.с.5), крім цього у відповіді на відзив на позовну заяву другим пунктом зазначено прохання про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі (т.1 а.с.133 зворот).

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності сторін та баланс інтересів сторін спору апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на задоволення, адже стороною відповідача трактуються, з метою ухилення від виконання цивільно-правових зобов`язань, крім того не підтверджуються належними та допустимими доказами, надані скрін-шоти переписки із секретарем судового засідання не відповідають засадам допустимих доказів ,так як не були отриманні в законний спосіб та за своєю суттю не містять належного обґрунтування порушення судом першої інстанції процесуальних норм, до того ж поведінка суду, яку скаржник вважає неправомірною не оскаржувалась у встановленому законом порядку та жодних доказів з цього приводу не долучено до матеріалів справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що відповідачем не підписувалось кредитного договору, не було ознайомлено з умовами кредитування, апеляційний суд вважає не слушними, адже як було встановлено судом першої інстанції та перевірено на законність апеляційним судом, позовні вимоги доведені за принципом поза розумними сумнівом, на підставі вищедосліджених доказів, на спростування яких скаржником жодних, клопотань щодо витребування інформації, проведення судових експертиз не заявлялось, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості переконатись у належності таких тверджень, а тому такі доводи слід залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги, що з наданих Позивачем виписок по рахунку та розрахунку заборгованості, встановлено невідповідність поданих Позивачем відомостей про користування кредитними коштами та погашення заборгованості, так як вони не містять відомостей про користування кредитною карткою та здійснення платежів, апеляційний суд вважає такі доводи припущеннями, які не спростовані жодними належними та допустимими доказами з боку відповідача, натомість надані позивачем докази у своїй сукупності узгоджуються один з одним, а тому судом першої інстанції зроблено вірні висновки.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що неможливо встановити суму основного боргу за кредитом, дійсно отриманого Відповідачем, та сплачену Відповідачем, з огляду на розбіжності в наданих документах, на переконання апеляційного є похідними вимогами від заборгованості за тілом кредиту, яку доведено належним чином та не спростовано з боку відповідача, крім того ні в суді першої інстанції ні під час апеляційного перегляду клопотань, щодо перевірки наданих позивачем доказів не заявлялось, а тому апеляційний суд, як і суд першої інстанції позбавлені можливості в перевірці достовірності таких доводів.

Доводи апеляційного скарги, щодо збільшення кредитного ліміту здійснювалося банком без згоди позичальника та з метою нарахування відсотків на збільшений залишок боргу, жодні смс повідомлення з інформацією про збільшення кредитного ліміту не отримувала, про що відсутні докази на підтвердження тверджень Позивача, а судом першої інстанції не надано належної оцінки таким твердженням, апеляційний суд вважає не слушними з огляду на наступне.

Згідно пункту 4.3.6.4 Розділу ІІ Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір кредитного ліміту.

У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4,2,19 Розділу ІІ цього договору Клієнт протягом 30 календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву.

У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою.

Так, відповідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 01 від 23.11.2017, боржника ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , кредитний ліміт збільшено на 50 400 грн.

Судова колегія звертає увагу, що судом першої інстанції було надано обгрунтованої оцінки таким доводам відповідача, з якою погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги щодо строку позовної давності, апеляційний суд також вважає не слушними, так як судом першої інстанції надано належної оцінки, з огляду на наступне.

11.03.2020 року Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 впроваджено дію карантину на території України.

Під час дії карантину строки визначені ст. ст. 257, 258, 362, 681, 728, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину.

24 лютого 2022 року Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режимі воєнного стану.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ.

01 липня 2023 року завершено дію карантину, однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в цей період з 11.03.2020 продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцяти денний строк після його припинення або скасування.

Окрім того, позивач зазначив, що відповідач користувалася кредитною карткою і здійснювала платежі до 2022 року, що відображено в рахунках заборгованості та виписках по рахунку, тому вважає, що строк позовної давності в даному випадку повністю дотримано.

Суд не погоджується з ствердженнями відповідача про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності та зазначає наступне:

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду, з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20) вказано, що «суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 38-45) встановлено, що останній платіж було здійснено позичальником 03 лютого 2022 року, що належним чином не спростовано відповідачем, та тим більш виходячи з позиції відповідача, про те, що строк позовної давності потрібно обчислювати з 2021 року, без зазначення чіткої дати, то судом першої інстанції вірно надано оцінку такому клопотанню з урахуванням позиції відповідча.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 22.03.2024, а отже строк позовної давності ще не сплив.

Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 22.03.2024, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Інші доводи апелянта є викладенням своєї позиції та не є критикою судового рішення по суті.

Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, взявши до уваги позицію учасників судового розгляду справи викладену у процесуальних документах, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, судова колегія приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача, відсутність доказів, які доводять обставини, що обґрунтовують позовні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 лютого 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

М.В.Назарова