ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4513/25 Справа № 199/9637/24 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 02 жовтня 2004 року по 23 липня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла повноліття та продовжує навчання в Дніпровському інституті ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» за спеціальністю економіка на платній основі.

Позивач зазначає, що відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає, але дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні, оскільки навчається на денній формі навчання і не має змоги працевлаштування з метою отримання самостійного заробітку, а доходи матері позбавляють її можливості одноосібно забезпечувати доньку усім необхідним.

У зв`язку з тим, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї доньки, має постійну роботу та високий дохід, просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до закінчення навчання 31 серпня 2027 року, але не більше ніж до досягнення донькою 23 років.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 22 листопада 2023 року до 31 серпня 2027 року або до досягнення 23-річного віку у разі продовження навчання. В іншій частині позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване наявністю достатніх підстав для покладення на відповідача обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а тому у позивача наявне право на отримання аліментів від батька дитини на період її навчання. При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції було враховано рівність обов`язку щодо утримання дитини обох батьків, можливість повнолітньої дитини отримувати самостійний заробіток, щомісячний розмір оплати по контракту за навчання, стан здоров`я відповідача та необхідність лікування.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову судом не враховано, що визначений судом розмір аліментів, не покриває навіть половини витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, адже на підставі медичних документів не визнавався непрацездатним та не отримував групу інвалідності. ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів на повнолітню дитину, через що не працевлаштовується.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що сторони у справі мають спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є студенткою 1 курсу денної форми навчання Дніпровського інституту ПАТ «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» за спеціальністю «Економіка» на котрактній основі, терміном навчання до 31 серпня 2027 року.

Відповідач є працездатним, на даний час не працює, страждає рядом захворювань, що обмежують його мобільність.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Згідно статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом частини 3 статті 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності достатніх підстав для покладення на відповідача обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки навчання за денною формою здобуття освіти позбавляє останню можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим є такою, що потребує матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, мотивуючи своє рішення тим, що відповідач, як батько, зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання до закінчення навчання, та відмовив у задоволенні решти позову, внаслідок відсутності достатніх підстав для покладення на відповідача, як батька дитини обов`язку у розумінні положень статті 198 СК України.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду щодо часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні судом першої інстанції розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини у зазначеному розмірі не було враховано всі обставини, на які вона посилалась у позові та під час розгляду справи, та які мають істотне значення і свідчать про необхідність встановлення аліментів у більшому розмірі, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної оцінки та додаткового правового аналізу не потребують.

Інші доводи апеляційної скарги, не заслуговують на увагу колегії суддів, як необґрунтовані належним чином та такі, що фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленим судовим рішенням.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна