1Справа № 335/8078/24 2/335/184/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Доновської А.В., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сімонець Є.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначивши про те, що 04.11.2005 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням суду по справі 324/1185/15-ц від 08.06.2015 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі по 300,00 грн. на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 28.10.2020 року у справі 324/1059/20 шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач вказує, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею. На час звернення до суду з вказаним позовом старша донька ОСОБА_3 , 2006 року народження, є повнолітньою та проживає окремо.

Вказує, що після розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не виконує свого обов`язку щодо утримання дітей, проживає на тимчасово окупованій теритоії та унікає спілкування з дітьми. Діти повністю знаходяться на утриманні позивача. При цьому, доходи, які отримує позивач не дають можливості в повній мірі забезпечити фізичний, духовний розвиток дітей. Аліменти ОСОБА_2 не сплачує.

З огляду на наведені обставини, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку та з метою захисту інтересів неповнолітніх дітей просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 10 вересня 2024 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено частково, відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення у цій справі. У зв`язку із недодержанням позивачем при звернення до суду в цим позовом вимог ст.177 ЦПК України позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову.

У встановлений судом строк недоліки позовної заяви було усунуто.

Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено строк для подання заяв по суті. Також, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. Витребувано від Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району висновок щодо розв`язання спору та доцільність побавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

11.10.2024 до суду надійшли письмові пояснення представника відділу по Вознесенівському району служби (управлння) у справах дітей Запорізької міської ради.

14 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» відповідачем ОСОБА_2 подано до суду письмові пояснення у яких проти задоволення позовних вимог він заперечує у повномі обсязі, вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Зазначає, що любить і буде любити своїх дітей, спілкування з ними не уникає, проте наразі перебуває на тимчасово окупованій території у зв`язку із чим дійсно має складності у спілкуванні з дітьми, які пов`язані з обставинами, що не залежать від його волі. З приводу заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей вказує, що заборгованість виникла також внаслідок обставин, пов`язаних із початком півномаштабного вторгнення рф на території України, оскільки спочатку він втратив роботу, а після цього опинившись на окупованій території фізично не мав можливості сплачувати аліменти на утримання дітей, проте наразі заборгованість зі сплати аліментів ним сплачена та вирішено питання щодо подальшої сплати аліментів. Вказує, що на його переконання, звернення позивача до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав є наслідком їх непростих з позивачем відносин, яка усіляко намагається налаштувати дітей проти батька та чинить перешкоди у їх спілкуванні. Зауважив, що надані позивачем висновки щодо психологічного стану та сімейної ситуації ОСОБА_6 від 10.01.2022, ОСОБА_7 від 10.01.2022, ОСОБА_8 від 10.01.2022 не містять ані підпису того хто їх зробив, ані печатки якою організацією вони видані та за своїм змістом викликають багато питань щодо їх об`єктивності.

18 листопада 2024 року представником позивача подано до суду клопотання про долучення письмових доказів.

Також цього ж дня представником позивача подано до суду клопотання про заслуховування думки дитини та клопотання про витребування доказів.

Також 18 листопада 2024 року надійшла заява представника позивача про виклик свідків.

19 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заперечення на клопотання представника позивача про долучення доказів у справі та клопотання про витребування доказів.

26 листопада 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи.

26 листопада 2024 року ОСОБА_2 подано до суду додаткові письмові пояснення у яких заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що обставини на які посилається сторона позивача в обгрунтування позовних вимог щодо застосування ним фізичної сили до сина ОСОБА_9 не відповідають дійсності та не підтверджуються жодним належним доказом. Натомість вказує, що саме позивач своєю поведінкою вселяко провокує конфліктні ситуації, налаштовує дітей проти батька, чинить на них психологічний тиск та залякування з метою вчинення перешкод у їх спілкуванні. Крім цього, на переконання відповідача, метою звернення позивачки до суду з цим позовом є задоволення її потреб і амбіций і вочевидь не відповідає інтресам дітей.

27 листопада 2024 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подано до суду клопотання про долучення доказів до якого долучено відеозаписи.

29 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_2

29 листопада 2024 року до суду надійшло клопотання районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Пологівську міську раду Запорізької області, як орган опіки та піклування.

02 грудня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Сімонець Є.О. подано до суду клопотання про долучення доказів.

03 грудня 2024 року ОСОБА_2 подано до суду через систему «Електронний суд» заперечення на клопотання представника позивача про долучення доказів у справі від 02.12.2024.

Також, 03.12.2024 ОСОБА_2 подано клопотання про визнання недопустими докази сторони позивача.

12 грудня 2024 року на виконання ухвали суду від 17.09.2024 року до суду надійшов висновок районної адміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради від 06.12.2024 №3010/01-37/19.02.

12.12.2024 ОСОБА_2 подано до суду клопотання про витребування доказів.

13.12.2024 відповідачем ОСОБА_2 подано до суду клопотання про визнання недопустимим доказом висновок районної адміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради від 06.12.2024 №3010/01-37/19.02.

13.01.2025 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Сімонець Є.О. подано до суду клопотання про долучення доказів у справі.

14 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Сімонець Є.О. подано заяву про виключення Служби у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із кола третіх осіб.

Ухвалою суду від 14 січня 2025 року клопотання адвоката позивача ОСОБА_1 - адвоката Сімонець Є.О. про витребування доказів залишено без розгляду.

Задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів та витребувано у Комунальній установі «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області наступні докази: наказ по навчальному закладу КУ "Пологівський ліцей "Основа" про створення комісії з розслідування нещасного випадку з ОСОБА_4 учнем 6 А класу; медичні документи розглянуті комісією, протокол першого засідання про нещасний випадок що трапився у побуті з учнем ОСОБА_4 6 А класу КУ "Пологівський ліцей "Основа"; протокол другого засідання про нещасний випадок що трапився у побуті з учнем ОСОБА_4 6 А класу КУ "Пологівський ліцей "Основа"; АКТ №10 від 29 грудня 2021 року за формою НТ(травмування у побуті).

Також ухвалою суду від 14.01.2025 задоволено заяву представника позивача та виключено Службу у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із кола третіх осіб у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав.

15 січня 2025 року представником відповідача подано до суду клопотання про визнання зловживання позивачем процесуальними правами.

04 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» відповідачем подано клопотання про витребування доказів у якому посилаючись на неможливість самостійного отримання доказів просив суд витребувати від Начальника СД Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області наступні докази: результати проведення досудового розслідування кримінального провадження і яке процесуальне рішення прийняте стосовно справи, провадження №0000259 дата реєстрації провадження 17.11.2021 2. Наявність повідомлення про підозру в вчиненні кримінального правопорушення, провадження №0000259 дата реєстрації провадження 17.11.2021.

11 лютого 2025 року представником позивача адвокатом Сімонець Є.О. подано до суду заяву про долучення доказів у справі.

17 лютого 2025 року відповідачем подано до суду клопотання про долучення доказів у справі.

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів відмовлено.

14 квітня 2025 року ОСОБА_2 подано до суду клопотання про долучення доказів у справі.

17 квітня 2025 року до суду надійшла відповідь КУ «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області на виконання ухвали суду від 14 січня 2025 року про витребування доказів.

Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сімонець Є.О. та клопотання відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів - задоволено.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про визнання зловживання позивачем ОСОБА_1 процесуальними правами - відмовлено.

Також, ухвалою суду від 25 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Задоволено клопотання сторін про виклик свідків, та виклик дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 для з`ясування їх думки.

20 липня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Сімонець Є.О. подано до суду клопотання про долучення доказів у справі.

23 липня 2025 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду через систему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів у справі.

Ухвалою суду від 25 липня 2025 року клопотання відповідача про долучення доказів у справі залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року у задоволені клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання доказів - відмовлено. Клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення доказів до матеріалів справи залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сімонець Є.О. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та підтверджених наданими стороною позивача доказами.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з цим через систему «Електронний суд» подав заяву у якій зазначив, що перебуває на тимчасово окупованій теріторії у зв`язку із чим не має можливості прибути у судове засідання. Також зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає, що обставини на які посилається позивач, як на підставу позбавлення його батьківських прав, є надуманими позивачем та не підтверджені належними доказами. Крім того, наголосив на тому, що він любив своїх дітей, а труднощі у спілкуванні з дітьми пов`язані саме із поведінкою позивача, яка залякуваннями та погрозами забороняє дітям спілкуватися із батьком та вселяко налаштовую їх проти нього.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації по Комунарському району, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим подав заяву у якій просив судове засідання провести без участі представника органу опіки та піклування та прийняти рішення в інтересах малолітніх дітей.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, думку дітей, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, встновив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Циільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2005 року.

Від шлюбу мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 08 червня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі по 300,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 21 травня 2015 року до досягнення повноліття сином ОСОБА_11 , після чого стягувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_12 у розмірі, встновленому цим судовим рішенням, до виповнення їй повноліття. Рішення набрало законної сили 19.06.2015 року.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2020 року у справі 324/1059/20 шлюб мід ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 28.11.2020 року.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21 грудня 2023 року у справі 335/5844/23 задоволено позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру по частині кожному.

Відповідно до Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1 сформованої 26.08.2023 позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Довідки від 25.01.2024 №2327- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи місце фактичного проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з позивачем за вище вказаною адресою зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи, неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.04.2022 №2327- та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 26.06.2024 №2327-.

Згідно довідки КУ «Пологівській ліцей «Основа» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області від 22.11.2024 №224/01-19 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , навчається в 9-А класі КУ «Пологівській ліцей «Основа» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області на дистанційній формі навчання.

Згідно довідки КУ «Пологівській ліцей «Основа» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області від 26.11.2024 №223/01-19 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , навчається в 7-А класі КУ «Пологівській ліцей «Основа» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області на дистанційній формі навчання.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач у справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношеню до дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , аліменти на утримання дітей не сплачує, проживає на тимчасово окупованій території, уникає спілкування з дітьми, не бере участі у їх вихованні та не цікавиться їх життям. Крім цього вказує на неодноразові факти вчинення відповідачем домашнього насильства по відношенню як до неї так і до дітей.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При цьому, згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 739/2159/18, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Позивачем на обгрунтування своїх позовних вимог долчено до позовної заяви копію психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4 учня 8-А класу КУ «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Пологівського райну Запорізької області, наданої класним керівником та директором ліцею за змістом якої вбачається, що родина ОСОБА_11 має статус багатодітної, мешкають в орендованій квартирі у м.Запоріжжя, батьки розлучені. Батько, ОСОБА_2 перебуває на тимчосово окупованій території, участі у вихованні дітей не бере. Мати завжди готова до діалогу. Протягом навчання ОСОБА_11 в ліцеї «Основа» батько жодного разу не контактував із класним керівником, не брав участі у житті класу, роботі батьківського самоврядування.

Також з характеристики слідує, що ОСОБА_11 навчається в Пологівському ліцеї «Основа» з 01.09.2016 року, має достатній рівень навчалних досягнень, заняття відвідує регулярно, порушень дисципліни не має. Вихованням дітей займається мати. Діти забезпечені всім необхідним приладдям для навчання, сезонним одягом і повноцінним харчуванням. Мати завжди підтримує контакт з класним керівником, піклується про навчальні досягнення дітей, створює умови для їхнього всебічного розвитку.

Аналогічні за змістом обставини зазначено в долученій позивачем до позовної заяви копії психолого-педагогічній характеристиці ОСОБА_5 учениці 6-А класу КУ «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Пологівського райну Запорізької області, наданої класним керівником та директором ліцею.

Крім цього, позивачем надано копії висновків психолога щодо психічного стану та сімейної ситуації ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Водночас, суд зазначає, що зазначені висновки не містять підпису особи, не засвідчені печаткою установи якої вони видані, а відтак не беруться судом до уваги.

Також на підтвердження ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків позивач посилається на наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей.

Так, постановою головного державного виконавця Пологівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ревіною І.М. від 15.09.2020 відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей за виконавчим листом №324/1185/15-ц-2/324/583/2015 виданого 08.06.2015 Пологівським районним судом Запорізької області.

Згідно копії довідки Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.12.2023 №65566-8-261 згідно інформації з автоматизовної системи виконавчих проваджень ОСОБА_1 в період з 01.03.2022 по 01.10.2023 не отримувала аліментів від ОСОБА_2 згідно виконавчого листа №324/1185/15-ц-2/324/583/2015 виданого 08.06.2015 Пологівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за сплати аліментів надано копію постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.03.2024 у ВП № НОМЕР_3 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та копію постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.03.2024 у ВП № НОМЕР_3 про встановлення тимчасово обмеження боржника у праві виїзду за межі України.ї

Також згідно розрахунку заборгованості наданого на запит адвоката Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 09.02.2025 №5122-1-261 вбачається, що у період з березня 2022 року по вересень 2024 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 49 265,08 грн.

Водночас, у письмових поясненнях відповідач зазначив, що дійсно мав заборгованість зі сплати аліментів, оскільки перебуває на тимчасово окупованій території та з об`єктивних підстав не мав можливості сплачувати аліменти.

Відповідачем надано копії квитанцій щодо здійснення грошових переказів зі сплати аліментів від 28.09.2024 року у сумі 4 864,00, від 04.10.2024 на суму 18 820,20 грн., від 02.10.2024 на суму 29 000,00 грн, від 30.09.2024 на суму 29 000,00 грн., від 01.10.2024 на суму 23 000,00 грн., від 28.09.2024 на суму 1 000,00 грн., від 08.10.2024 на суму 3 196,00 грн., від 10.11.2024 на суму 30 196,00 грн, від 15.12.2024 на суму 3 196,00 грн., від 20.01.2025 на суму 3 196,00 грн., від 16.02.2025 на суму 3 196,00 грн., від 11.03.2025 на суму 3 196,00 грн., від 22.04.2025 на суму 3 196,00 грн., від 08.05.2025 на суму 3 196,00 грн.

Згідно постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) від 07.10.2024 у ВП № НОМЕР_3 у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів скаосовано застосовані заходи примусового виконання.

Разом з цим, суд зазначає, що наявність заборгованості по сплаті аліментів не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини та не є виключною обставиною для позбавлення особи батьківських прав.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо прояву з боку відповідача фактів фізичного, психологочиного насильства по відношенню до дітей суд зазначає наступне.

Згідно дослідженої у судовому засіданні відповіді, наданої на запит адвоката, Службою у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області від 08.11.2024 №01-21/0240 слідує, що у Службі у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області перебуваєть на обліку діти, які перебувають у складних життєвих обставинах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яких взято на облік наказами начальника Служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області від 18.01.2022 за №01-10/02 та №01-10/03 на підставі скоєння фізичного, психологічного, сексуального, економічного насильства над дитиною, жорстоке поведження з нею або загроза його вчинення. Також повідомлено про те, що особови справи дітей, які перебувають на обліку у Слжбу у справах дітей Пологівського району перебувають на тимчасово окупованій території та їх вивіз на підконтрольну Уряду України територіє є неможливим.

Згідно копії постанови Пологівського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2020 року у справі 324/1086/20 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зі змісту постанови вбачається, що домашнє насильство мало місце по відношенню до позивача з боку відповідача.

Також позивач вказувала, що ОСОБА_2 вчинялися дії фізичного харатектеру по відношенню до сина ОСОБА_11 та відповідно до довідки медичного обстеження ОСОБА_4 від 17.12.2021 встановлено КТ-ознаки перелому ділянки зони росту клювоподібного відростку лівої лопатки. За даним фактом позивач зверталась до відділу поліції з відповідною заявою.

Водночас з дослідженої в судовому засіданні відповіді наданої на адвокатьский запит Пологівським районним відділеням поліції ГУНП в Запорізькій області у відповіді від 15.11.2024 №23856/70 повідомлено, що сектром дізнання Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000259 від 17.11.2021 за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за повідомленням ОСОБА_1 щодо спричинення тілесних ушкоджень сину ОСОБА_4 , 2010 року народження. На даний час досудове слідство триває, жодній особі в кримінальному провадженні про підозру не повідомлено.

Отже, на час розгляду справи винність відповідача у вчиненні дій фізичного характеру по відношенню до дітей жодним процесуальним документом не підтверджена та судом не встановлена.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 звертався з письмовою заявою до КУ «Центр надання соціальних послуг» з проханням провести профілактичні заходи з громадянкою ОСОБА_1 , яка, на його думку, своїми діями завдає шкоди психологічно-емоційному стану дітей.

Згідно листа КУ «Центр надання соціальних послуг» Пологівської міської ради від 21.12.2020 №002-А/858/01 за зверненням ОСОБА_2 повідомлено, що фахівцями із соціальної работи та провідним психологом відділення соціальної роботи КУ «ЦНСП» ПМР була проведена соціально-профілактична робота щодо задоволення потреб дітей та необхідності налагодження конфлікту між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 з метою розподілу досягнення згоди стосовно розподілу ступеня участі кожного з батьків у вихованні дітей та збережені їх психо-емоційного стану.

Аналізуючи вище наведені докази судом встановлено наявність конфліктних відношень між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відсутність між ними взаєморозуміння, що в свою чергу впливає на здатність батьків налагодити спілкування з дітьми та розподілити участь кожного з них у вихованні дітей.

Вказані обставини також підтверджуються дослідженими у судовому засіданні надами сторонами відеозаписами, з яких вбачається, що спілкування сторін зводиться до провакування один одного до конфліктних ситуації, сварок. При цьому діти стають свідками такого спілкування, що безсумнівно впливає на їх психо-емоційний стан.

Разом з цим, з досліджених відеозаписів судом не встановлено агресивної, жорстокої поведінки відповідача по відношенню до дітей, як і не вбачається будь-яких фактів прояву фізичного насильства.

При цьому суд зазначає, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до положень ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На виконання ухвали суду від 17.09.2024 органом опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району надано висновок щодо розв`язання спору у цій справі.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 06.12.2024 № 310/01-37/19.02, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З дослідженого висновку орагану опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 06.12.2024 № 310/01-37/19.02 вбачається, що відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 17.10.2024 складеним спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, умови проживання дітей є добрими. Родина проживає в орендованій квартирі, зроблений сучасний ремонт, для дітей створені умови для навчання і розвитку, діти мають окремі кімнати та забезпечені усім необхідним.

Також у висновку враховано характеристики з місць навчання дітей з яких слідує, що вихованням дітей займається мати, діти забезпечені усім необхідним, батько ОСОБА_2 перебуває на тимчасово окуповані території, участі у вихованні дітей не бере.

Крім цього, у висновку з посиланням на довідку КУ «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області від 22.11.2024 року зазначено про факт вчинення з боку батька по відношенню до дітей фізичного насильства, внаслідок чого 15.11.2021 року ОСОБА_11 отримав травму, а саме перелом ділянки росту клювоподібного відростку лівої лопатки.

За інформацією «ЦПМСД №6» від 22.10.2024т №01-15/262 діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перебувають на обліку в амбулаторії №10 з 13.12.2023, мають укладену декларація з лікарем-педіатром, на профілактичні огляди та при захворюванні з дітьми завжди приходить мати.

Також у висновку зазначено, що діти повідомили, що останній раз бачились з батьком до повномаштабного вторгнення. Зазвичай батько приходив додому коли нікого не було та поводив себе дивно. Наразі, зі слів дітей батько їм не телефонує, спілкування не підтримує, з днем народження не вітає, їхнім життям та розвитком не цікавиться.

Також у висновку зазначено, що зі слів ОСОБА_1 чоловік не приймає участі в житті дітей, не цікавиться їхніми справами, здоров`ям та успіхами. Коли родина проживала у м.Пологи, між батьками дітей були складні відносини.

Водночас, суд вважає вказаний висновок не належно обгрунтованим та зробленим без повного та об`єктивного з`ясування обставин, що свідчать про свідоме ухилення батьком від виконання батьківських обов`язків. При цьому суд критично оцінює посилання у висновку на факт вчинення відповідачем фізичного насильства по відношенню до ОСОБА_4 оскільки вказані обставини належними доказами не підтверджені, документів на підтвердження фактів проведення перевірки за цим фактом не надано.

Разом з цим, висновок органу опіки та піклування фактично містить характеристу місця проживання дітей, участь матері у їх вихованні та думку дітей та матері щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, проте не містить об`єктивних даних, що характеризують відповідача та його відношення до дітей.

З огляду на вказані обставини, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування у цій справі, оскільки він не є достатньо обґрунтованим та не містить об`єктивних даних щодо свідомого нехтування відповідачем виконання своїх батьківських обов`язків.

Також з метою повного з`ясування обставин справи судом заслухано покази свідків.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона проживала у м.Пологи по сусудству із родиною ОСОБА_14 . Зазначила, що починаючи із 2021 року після їх розлучення неодноразово чула сварки між ОСОБА_14 . Разом з цим, повідомила, що обставини участі батька у вихованні дітей їй невідомі, щоб ОСОБА_2 проводив час з дітьми вона не бачила. Наскільки їй відомо вихованням дітей займалась ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона проживала з ОСОБА_14 по сусідсту у м.Пологи. З 2021 року після розслучення між останніми часто виникали сварки, ОСОБА_2 проживав у селі та періодично приїздив до ОСОБА_16 та дітей та вчиняв сварки. Він постійно провакував конфлікти, при цьому знімав це на відео, діти були налякані. З приводу участі батька у вихованні дітей зазначила, що вихованням дітей займались мати, батько до школи не приходив, до гуртків дітей не водив.

Свідок ОСОБА_17 зазначив, що приблизно з 2020 року відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршились. ОСОБА_2 проживав у селі. Внаслідок частих сварок між батьками діти намагалися уникати спілкування з батьком, приходили до них додому, якщо знали, що приїде батько. По дітям було видно, що вони бояться батька. При цьому з пояснень дітей вбачається, що діти відчували якись емоційний страх. Стосовно участі батьків у вихованні дітей зазначив, що вихованням дітей займалася ОСОБА_1 , яка приділяла їм багато уваги та намагалась вселяко розвивати дітей, водила їх на гуртки. Батько участі у вихованні дітей не брав та з`являвся дуже рідко. Дозвілля з дітими не проводив.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що багато років знає родину ОСОБА_14 . ОСОБА_2 займався підприємницкою діяльністю, забезпечував родину усім необхідним. Приблизно у 2019 році стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршилися. ОСОБА_2 розповідав йому про розлади у родині та скаржився, що ОСОБА_1 налоштовує проти нього дітей, забороняє їм з ними спілкуватись. Після того як ОСОБА_14 вже разом не проживали ОСОБА_2 всеодно намагався спілкуватися з дітьми, приходив до будинку культури на виступи дітей. При цьому діти говорили ОСОБА_2 , що мати їм забороняє з ним спілкуватися та вони бояться, що вона буде їх за це сварити. Також ОСОБА_1 чинила перешкоди ОСОБА_2 у користуванні їх спільною квартирою, поспілкувавшись із юристом ОСОБА_2 почав знімати усі конфліктні ситуації на відео. Зазначив, що у ОСОБА_2 майже нікого не залишися із рідних і діти це все, що у нього є, він їх дуже любить та переживає за них.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо позбавлення батьківських прав.

З метою виконання вказаної норми судом у присутності представника органу опіки та піклування, а також службт у справах дітей було заслухано думку неповнолітніх ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які у судовому засіданні повідомили, що у 2022 році після початку військових дій та окупації м.Пологи разом з мамою ОСОБА_1 переїхали у м.Запоріжжя. Батько ОСОБА_2 залишився проживати на тимчасово окуповані території. Зазначили, що до переїзду до м.Запоріжжя батько разом з ними не проживав, а жив у селі. Декілька разів на рік вони їздили до батька у село де допомогали по господарству. Також діти зазначили, що між батьками часто виникали сварки і тому вони побоювались батька та нервували коли він до них приїздив. Також діти зазначили, що наразі батько з ними не спілкується, не телефонує, не вітає з днем народження. Зазначили, що їм невідомо чи надає батько гроши на їх утримання та чи сплачує аліменти. Діти зазначили, що не заперечують проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав оскільки вони проживають з мамою, а батько ними не цікавиться та не бере участі у їх житті.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16-ц (провадження № 61-29090св18) вказано, що «відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку має, бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №705/3040/18 (провадження №61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в судовому засіданні висловили думку, що не заперечують проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Разом з цим, суд враховує ту обставину, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, діти тривалий час проживають у тісному контакті з матір`ю, у зв`язку із перебуванням батька на тимчасово окупованій території не мають можливості повноцінно з ним спілкуватись, а тому ці обставини очевидно впливають на думку дітей, яку вони висловили у судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).

Оцінюючи вище вказані докази в їх сукупності, на переконання суду під час розгляду справи, не встановлено достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, та й гострої соціальної необхідності у цьому. Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка відповідача щодо свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, відтак позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року за клопотанням позивача відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у цій справі.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що сплата судового збору покладається сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Таким чином, враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено з позивача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати і сплати судового збору у розмірі 1 211, 20 грн.

Керуючись ст.ст.12, 76 - 81, 89, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимг на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (Код , юридична адреса: м.Запоріжжя, вул.Чумаченка, буд.32).

Суддя: А.Б.Алєксєєнко