Справа № 591/8526/25
Провадження № 2/591/2001/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Косар А. І.,

секретар судового засідання Хроменко А. О.

справа № 591/8526/25

про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУМИХІМПРОМ»

вимоги позивача: стягнути невиплачену заробітну плату у сумі 103 262.68 грн (з урахуванням утриманих податків і зборів); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виходячи із середньоденного заробітку в сумі 599.05 грн по дату ухвалення судового рішення, з подальшим утриманням податків та зборів.

представник позивача: адвокат Ейсмонт Євген Анатолійович

Історія справи

Короткий зміст позову

У липні 2025 року в системі Електронний суд ОСОБА_1 подав до Зарічного районного суду м. Суми /далі суд/ позов до Публічного акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ»/далі - ПАТ«СУМИХІМПРОМ»/, який підписав представник адвокат Ейсмонт Євген Анатолійович, про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позов мотивовано тим, що сторони перебували у трудових відносинах до звільнення позивача з роботи, що мало місце 24.06.2025. У день звільнення відповідач не здійснив виплату належних позивачу коштів, що є грубим порушення трудового законодавства. Позивач зазначав, що також має право на середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто з моменту звільнення до дати винесення судом рішення. Відповідач заборгував позивачу 103 362.68 грн. Відповідно до довідки про заробітну плату і про доходи від 24.06.2025.2/3 посадового окладу становить 8 187.23 грн, відтак розмір посадового окладу позивача становить 12 280.59 грн. Кількість робочих днів в квітні травні 2025 р. становить 41 робочий день Розмір середньоденного заробітку становить 12 280.59*2/41=599.05 грн. Сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2025 по 28.07.2025 (день звернення до суду) становить 22*599.05= 13 179.10 грн. Враховуючи, що відповідач не виплачує йому заробітну плату, він вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою про стягнення належних коштів. Також просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 599.05 грн по дату ухвалення судового рішення з подальшим утриманням податків та зборів.

Аргументи учасників справи

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, в якому виклав свою позицію, долучив докази. Відповідач частково визнає позов, а саме в частині стягнення невиплаченої заробітної плати.

Просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц; висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.04.2024 у справі № 201/8088/21, від 22.02.2024 у справі № 754/9761/21. Зокрема, упостанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні. Вказані правові висновки також викладені у постановах Верховного С

Слушно зауважити, що Позивач використовує позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (шість місяців), як спеціальний вид відповідальності роботодавця та має на меті відшкодування нібито завданих збитків від порушення його майнових прав. Відповідач вважає, що Суд має врахувати, що така компенсація повинна бути адекватною та відповідати принципу співмірності, а не розглядатися як спосіб збагачення за рахунок роботодавця. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2011 за заявою ТОВ «Компанія з управління активами Промислові інвестиції» порушено провадження у справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ «СУМИХІМПРОМ». З 30.10.2012 судом введено процедуру санації боржника, яка тривала майже 12 років. 21.11.2023 ухвалою Господарського суду Сумської області провадження у справі № 5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ «Сумихімпром» закрито. Однак, перебування в стані банкрутства ПАТ «СУМИХІМПРОМ» та ще в умовах воєнного стану завдало підприємству значних втрат, істотно вплинуло на його фінансове становище і трудові відносини, внаслідок чого воно опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі. Наказом-постановою ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 13.09.2023 № 155/6 у зв`язку з веденням воєнного стану з 14.09.2023 оголошено вимушений простій усіх підрозділах підприємства. Після оголошення простою, у період 2024 року виробничі процеси частково і періодично відновлялися лише в 3-х цехах з 10, а завантаженість виробничих потужностей склала усього 8 %. За тих же підстав, ПАТ «СУМИХІМПРОМ» 30.10.2024, був прийнятий аналогічний наказ № 144/49, яким з 01.11.2024 введено вимушений простій усього підприємства, який діє по теперішній час.

Як вбачається з матеріалів справи, затримка із виплати заробітної плати Позивачу дійсно тривала з грудня 2023 року по червень 2025 року. Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 від 04.08.2025 № 493, з квітня по вересень 2024 заробітна плата Позивачу виплачувалася майже у повному обсязі, а в інших місяцях її частина.

Враховуючи вище викладені обставини, Відповідач вважає, що вимоги Позивача щодо стягнення сум середнього заробітку є не справедливими, не співмірними та не пропорційними зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, умовами що склалися в період воєнного стану, діями Позивача та Відповідача.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2025 для розгляду судової справи єдиний унікальний номер судової справи:591/8526/25 визначено головуючого суддю Алевтину Іванівну Косар.

Ухвалою суду від 31 липня 2025 року відкрито провадження у справі № 591/8526/25.

11.08.2025 в системі Електронний суд представник позивача Казбан Василь Миколайович, який діє за довіреністю у порядку передоручення від 05.09.2024, надіслав до суду документи переліком, у тому числі відзив за підписом члена правління АТ«СУМИХІМПРОМ» Ігоря Скопич від 06.08.2025.

Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у цій справі; справу №591/8526/25 призначено до судового розгляду по суті.

23 вересня 2025 рокуу судове засідання учасники справи не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання. У цьому судовому засіданні суд ухвалив скорочене рішення.

02 жовтня 2025 року суд склав повне судове рішення.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК/ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 працював на ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на посаді майстра зміни відділення № 1 та був звільнений 24.06.2025 на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання, що підтверджується копією наказу (розпорядження) №297 від 24.06.2025 /ас 5/.

З повідомлення ПАТ «СУМИХІМПРОМ» від 24.06.2025 слідує, що сума, яка належить до виплати по заробітній платі при звільненні з 24.06.2025 ОСОБА_1 становить 103 362.68 грн /ас 3-зворот/.

Зазначений розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується розрахунковим листом ОСОБА_1 за червень 2025 року /ас 6 зворот/.

Мотиви, з яких виходить суд, і застосовані норми права

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпП України/ передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Так, згідно статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

За приписами частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, відповідач при звільненні ОСОБА_1 не здійснив виплату всіх сум, що належать йому від товариства.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 264 ЦПК, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумі 103 362.68 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 599.05 грн по дату ухвалення судового рішення з подальшим утриманням податків та зборів, суд зазначає наступне.

За правилами статті 117 КЗпП України (в редакції Закону N 2352-IX від 23 вересня 2025 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Матеріалами справи підтверджується, що в день звільнення (24.06.2025) заробітна плата не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, який на час ухвалення рішення позивачу не виплачений, іншого суду не доведено.

Середній заробіток працівника, відповідно до статті 27 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці", визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно абзацу 3 пункту 2 розділу II Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з Порядком № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Позивачем при подачі позовної заяви самостійно розраховано суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 25.06.2025 по 28.07.2025 (день звернення до суду) в розмірі 13 179.10 грн (599.05 грн середньоденна заробітна плата х 22 дні).

Судом встановлено, що початок перебігу строку, з якого обчислюється середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розпочинається з 25.06.2025, тобто з дня, наступного за днем, у якому відповідач не виконав свій обов`язок з виплати належних позивачу при звільненні сум.

Згідно з розрахунковим листом ОСОБА_1 за червень 2025 року 2/3 посадового окладу становить 8 187.23 грн, відтак розмір посадового окладу позивача становить 12 280.59 грн.

Кількість робочих днів у квітні-травні 2025 р. становить 41 робочий день. Тобто, середньоденна заробітна плата позивача становить 599.05 грн (12 280.59 грн Х2/41=599.05 грн).

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 25.06.2025 по день ухвалення рішення 23.09.2025 включно 54 513.55 грн (91 робочий день х 599.05 грн) з подальшим утриманням податків і зборів.

З огляду на вказане з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 103 262.68 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2025 по день ухвалення рішення 23.09.2025 включно 54 513.55 грн.

Щодо доводів представника відповідача щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22:

Статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Відповідно до статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Загалом аналіз змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц дає підстави для висновку, що критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, які викладено у цій постанові, побудовані саме з урахуванням того, що стаття 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону від 20.12.2005 № 3248-IV не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Такі критерії визначено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, і задля уникнення недобросовісності як роботодавця, так і працівника у таких правовідносинах.

Також необхідність такої позиції була зумовлена недосконалістю нормативно-правового регулювання у питанні дотримання принципу співмірності в умовах необмеженості строку, за який такі суми підлягали стягненню.

Водночас із прийняттям Закону № 2352-IX законодавець обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності.

Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 Кодексу законів про працю України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями.

У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважає, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX, не є можливим.

Суд враховує позицію сторони відповідача. З матеріалів справи та відзиву слідує, що перебування в стані банкрутства ПАТ «СУМИХІМПРОМ» та в умовах воєнного стану завдало підприємству значних втрат, істотно вплинуло на його фінансове становище і трудові відносини. З 01.11.2024 введено вимушений простій усього підприємства, який діє по теперішній час.

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 82 ЦПК). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Відповідно до положень статті 263 ЦК непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання.

Положеннями частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Із урахуванням положень частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту.

З огляду на вищезазначене слідує, що роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте не надав суду належних і допустимих доказів того, що порушення по невиплаті усіх необхідних сум заробітної плати при звільненні позивачу сталися внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажору ведення на території, де знаходиться роботодавець, воєнних дій). Такі докази мали бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України (уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України та, в даному випадку, були б підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань по своєчасній виплаті заробітної плати.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись стст. 142, 263, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУМИХІМПРОМ» (, місцезнаходження: вул. Харківська, п/в 12, м. Суми,40003, Україна) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 103 262 (сто три тисячі двісті шістдесят дві) грн 68 коп.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУМИХІМПРОМ» (, місцезнаходження: вул. Харківська, п/в 12, м. Суми,40003, Україна) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 червня 2025 року по 23 вересня 2025 року у розмірі 54 513 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот тринадцять) грн 55 коп. з подальшим утриманням податків та зборів.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУМИХІМПРОМ» (, місцезнаходження: вул. Харківська, п/в 12, м. Суми,40003, Україна) судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК).

Інформація про сторони та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Ейсмонт Євген Анатолійович РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса місця роботи: АДРЕСА_2 ; ОРДЕР СЕРІЯ ВМ № 1070157 від 25.07.2025;

відповідач:АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУМИХІМПРОМ» , місцезнаходження: вул. Харківська, п/в 12, м. Суми,40003, Україна.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2025 року.

Суддя А. І. Косар