Справа № 345/5775/23
Провадження № 22-ц/4808/1305/25
Головуючий у 1 інстанції Сокирко Л. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шегинського Романа Андрійовича на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Сокирко Л.М. у с. Рожнятів, повне судове рішення складено 27 червня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Спаська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, про застосування наслідків нікчемного заповіту,

в с т а н о в и в:

07 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Спаська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, про застосування наслідків нікчемного заповіту.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Підсухи Рожнятівського району Івано-Франківської області померла його баба ОСОБА_3 .. В середині листопада 2020 року під час відвідин родини в селі Підсухи Рожнятівського району Івано-Франківської області він довідався про те, що в будинку АДРЕСА_1 , який належав його покійній бабі ОСОБА_3 на праві приватної власності, влаштовано магазин. Зі слів дядька йому стало відомо, що вказаний будинок успадкував ОСОБА_2 на підставі заповіту, складеного ОСОБА_3 ..

Звернувшись до Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори, позивач отримав копію дублікату заповіту, посвідченого 27 вересня 2012 року секретарем виконавчого комітету Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області Марків М.М. За змістом заповіту покійна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, взагалі все те, що належатиме, і на що вона за законом матиме право, житловий будинок, господарські будівлі, земельні ділянки вона заповіла ОСОБА_2 , 1965 року народження. Ощадний вклад вона заповіла своєму онукові ОСОБА_1 ..

Про існування заповіту, а тим більше про те, що він згадується у заповіті як один із спадкоємців, позивачу до 25 листопада 2020 року нічого не було відомо. За наслідками звернення до суду з позовом про поновлення строку на прийняття спадщини, рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2021 року його позов задоволено та визначено додатковий строк на подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 .. Водночас із копії заповіту, яка міститься у спадковій справі, вбачається, що 25 січня 2021 року секретарем виконавчого комітету Спаської сільської ради Марків М.М. було видано дублікат заповіту ОСОБА_2 замість втраченого заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Спаської сільської ради Марків М.М. 27 вересня 2012 року та зареєстрованого реєстрі за номером 129.

Листом від 31 грудня 2021 року за вих. № 2565/02-16 Спаська сільська рада відмовила представнику позивача у наданні відомостей та документів, на підставі яких був виданий дублікат заповіту, оскільки надання запитуваних документів порушує нотаріальну таємницю та тягне відповідальність. Тож копію заповіту ані йому, ані його представнику адвокату Шегинському Р.А. надано не було.

Позивач вважає, що відсутність оригіналу заповіту ОСОБА_3 в матеріалах спадкової справи, відмова представити йому оригінал заповіту разом із документами, які стали підставою для його посвідчення секретарем виконавчого комітету Спаської сільської ради Марків М.М., свідчить про те, що заповіт є нікчемним, оскільки ОСОБА_3 його не підписувала, у встановленому порядку документ не засвідчувався нотаріально. Тому до заповіту ОСОБА_3 , посвідченому секретарем виконавчого комітету Спаської сільської ради Марків М.М. 27 вересня 2012 року, зареєстрованому в реєстрі за номером 129, необхідно застосувати наслідки недійсності нікчемності правочину.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Спаська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про застосування наслідків нікчемного заповіту, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шегинський Р.А. подав апеляційну скаргу.Вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено без врахування всіх обставин справи, на підставі неналежних та недопустимих для даної категорії справ засобів доказування, без урахування висновку судової експертизи.

Апеляційна скарга ґрунтується на викладенні обставин, викладених в позовній заяві. Яким, на думку апелянта суд першої інстанції не дав належної оцінки, оскільки вони достатньо підтверджені наданими позивачем доказами.

Позивач підтримує власну позицію стосовно того, що заповіт на користь відповідача спадкодавець ОСОБА_3 не складала і не підписувала, тому заповіт є нікчемним.

У справі було проведено судово-почеркознавчу експертизу. На дослідження експерта було надано заповіт ОСОБА_3 від 27 вересня 2012 року та заяви про призначення/перерахунок пенсії від ОСОБА_3 від 4 вересня 2008 року, від 6 травня 2005 року, від 19 травня 1994 року, від 31 грудня 1991 року, від 28 грудня 1990 року. В межах проведеної судової експертизи було встановлено, що підпис ОСОБА_3 вчинений нею на заявах адресованих Пенсійному Фонду України та заповіті, що є предметом оскарження різні. Вказує, що твердження суду про не надання доказів того, що підписи ОСОБА_3 на заявах в пенсійний фонд належать саме покійній, є безпідставними, оскільки такі заяви надійшли з пенсійного фонду безпосередньо на адресу суду у відповідь на ухвалу про витребування документів.

Відтак, враховуючи висновки судово-почеркознавчої експертизи, а також те, що заяви про призначення пенсії були підписані особисто ОСОБА_3 є достатні підстави стверджувати про те, заповіт 27 вересня 2012 року його баба ОСОБА_3 не підписувала, а тому він є нікчемним., що не було враховано судом першої інстанції.

Покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , покладені в основу рішення суду, не є належними та допустимими засобами доказування, оскільки жоден із свідків не був особисто присутній під час складення та підписання заповіту особисто ОСОБА_3 .

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, тому підлягає скасуванню.

Просить рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач та відповідач до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шегинського Р.А., який підтримав апеляційну скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ошуста С.Є., представника третьої особи Спаської сільської ради Марків М.М., вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть а.с.4).

Позивач по справі ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_3 , і є спадкоємцем першої черги за правом представлення.

Такі обставини ніким не оспорюються.

За життя 27 вересня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт на користь ОСОБА_2 відповідача по справі (т.1 а.с.139).

Із тексту цього заповіту слідує, що цей заповіт складено 27 вересня 2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 виданий Рожнятівським РВ УМВС в Івано-Франківській області 29 січня 1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За цим заповітом ОСОБА_3 на випадок свої смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме і на що вона за законом матиме право, житловий будинок, господарські будівлі, земельні ділянки вона заповіла ОСОБА_2 1965 року народження; ощадний вклад заповіла своєму онукові ОСОБА_1 .

Заповіт містить особистий підпис заповідача.

Цей заповіт складений та посвідчений в двох примірниках, один з яких зберігається у справах виконавчого комітету Спаської сільської ради, другий видається заповідачу ОСОБА_3 .

27 вересня 2012 року заповіт посвідчено Марків М.М. - секретарем виконавчого комітету Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Заповіт записано секретарем сільської ради зі слів ОСОБА_3 ..

Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 ..

Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

На цьому заповіті є напис, що 25 січня 2016 року видано дублікат заповіту. Цей напис здійснено секретарем сільської ради та завірено печаткою Спаської сільської ради (а.с. 56).

Суду надано копію реєстру нотаріальних дій за 2012 рік, в якому 27 вересня 2012 року під номером 129 вчинено нотаріальну дію - посвідчення заповіту ОСОБА_3 .. У цьому реєстрі міститься підпис заповідача (а.с.77).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31994759 виданого 12 жовтня 2012 року Івано-Франківською філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація заповіту: номер заповіту у спадкову реєстрі: 53533981; номер в реєстрі нотаріальних дій: 129; місце посвідчення: Івано-Франківська область Спаська сільська рада Рожнятівського району; дата посвідчення: 27 вересня 2012 року; місце зберігання: Спаська сільська рада Рожнятівського району; заповідач: ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 57).

У судовому засіданні в суді першої інстанції особа, яка посвідчувала заповіт ОСОБА_3 секретар виконавчого комітету Спаської сільської ради Марків М.М. суду пояснила, що 27 вересня 2012 року до неї прийшла ОСОБА_3 і повідомила, що хоче скласти заповіт на ОСОБА_2 . Вона відповіла, що нею заповіт було складено в 2008 році і він є дійсним. Однак ОСОБА_3 наполягла на складанні нового заповіту, при цьому повідомила, що в 2008 році ОСОБА_2 був головою сільської ради, а тому щоб в подальшому не виникало ніяких сумнівів вона вирішила скласти новий заповіт. Знаючи, що у ОСОБА_3 є онук вона повідомила їй, що частину свого майна вона може заповісти і онукові. ОСОБА_3 з урахуваннням цього своєму онуку заповіла грошові вклади, а все інше майно ОСОБА_2 . Складаючи заповіт на користь ОСОБА_2 , вона повідомила, що ОСОБА_2 здійснює за нею догляд і в разі її смерті має похоронити її. Перевіривши дієздатність особи, вчинивши всі необхідні дії, вона посвідчила заповіт. ОСОБА_3 особисто підписала заповіт, також поставила свій підпис в реєстрі нотаріальних дій за 2012 рік. Окрім того, їй відомо, що ОСОБА_2 офіційно здійснював догляд за ОСОБА_3 та його родиною було здійснено поховання останньої.

Пояснення ОСОБА_6 в частині складання ОСОБА_3 заповіту в 2008 році підтверджується оригіналом заповіту від імені ОСОБА_3 , складеного 15 лютого 2008 року, який був наданий для огляду в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 та копія якого була долучена до матеріалів справи (а.с. 86).

Із цього заповіту вбачається, що ОСОБА_3 15 лютого 2008 року склала заповіт у якому вказала, що на день своєї смерті робить таке заповітне розпорядження все своє майно, що буде їй належати за законом, а саме: жилий будинок, стайню, стодолку, літню кухню заповідає ОСОБА_2 .

Цей заповіт було підписано заповідачем та посвідчено секретарем виконавчого комітету Спаської сільської ради Я. Гуйван 15 лютого 2008 року та зареєстроавано в реєстрі за № 195.

За клопотанням позивача у справі було проведено судово-почеркознавчу експертизу.

На дослідження експерта було було надано наступні док менти: заповіт ОСОБА_3 від 27 вересня 2012 року (а.с. 139); заява про призначення/перерахунок пенсії від ОСОБА_3 прийнята 4 вересня 2008 року і зареєстрована під № 5/307 (а.с. 180); заява про призначення/перерахунок пенсії від ОСОБА_3 прийнята 6 травня 2005 року і зареєстрована під № 5/264 (а.с. 181); заява про (призначення) пенсії від ОСОБА_3 прийнята 19 травня 1994 року і зареєстрована під № 4/252 (а.с. 182); заява про призначення пенсії від ОСОБА_3 прийнята 31 грудня 1991 року і зареєстрована під № 4/137 (183); «заявление о назначении/перерасчете пенсии» від 28 грудня 1990 року (а.с. 184).

На вирішення судово-почеркознавчої експертизи було поставлено таке питання: чи виконано підпис на заповіті, посвідченому 27 вересня 2012 року ОСОБА_6 , секретарем виконавчого комітету Спаської сільської Рожнятівського району Івано-Франківської ради області та на Заявах про призначення/перерахунок пенсії підписаних ОСОБА_3 однією особою?

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи Львівського НДІСЕ № 715-Е від 18 квітня 2025 року:

підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у заповіті від її імені ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений Марків Мирославою Миколаївною секретарем виконачого комітету Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с. 139) та підписи від імені ОСОБА_3 , розташовані у заяві про призначення/перерахунок пенсії від ОСОБА_3 прийнято 4 вересня 2008 року і зареєстровано під № 5/307 (а.с. 180); у заяві про (призначення) пенсії від ОСОБА_3 № 4/252 від 19.05.94 (а.с. 182) виконані різними особами;

підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у заповіті від її імені ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений Марків Мирославою Миколаївною секретарем виконачого комітету Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с. 139) та підписи від імені ОСОБА_3 , розташовані у заяві про призначення/перерахунок пенсії від ОСОБА_3 прийнятій 06.05.2005 року і зареєстрованій під № 5/264 (додаток 5 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку пенсії) (а.с. 181); біля друковованого тексту «Дата» на зворотній стороні «заявление о назначении/перерасчете пенсии» № 492 від 28.12.90 (а. с. 184) виконані різними особами;

підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у заповіті від її імені ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений Марків Мирославою Миколаївною секретарем виконачого комітету Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с. 139) та підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у заяві про призначенн пенсії від ОСОБА_3 прийнято № 4/137 від 31.12.91 (а.с. 183) виконані різними особами (а.с. 203-206).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач не проявляв жодного інтересу до спадщини та звернувся до суду із позовом про застосування наслідків нікчемності заповіту тільки через вісім років після смерті баби, тобто не цікавився долею спадкового майна, його станом, підтриманням. Враховуючи, що батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 (син ОСОБА_3 ) згідно свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , то позивач у даному випадку є спадкоємцем першої черги за правом представлення. Таким чином, позивач після смерті баби, як спадкоємець першої черги за правом представлення мав проявити інтерес до майна померлої ОСОБА_3 , однак жодних дій не вчинив, а тому суд з урахуванням викладеного вважав, що позов до суду подано з надуманих підстав.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

Згідно із частиною другою статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу, відповідно до якої у разі, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.6 пункту 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036 (в редакції станом на день складення заповіту), посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Особа, на користь якої заповідається майно, не має права підписувати його за заповідача. Посадова особа органу місцевого самоврядування перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України, про що зазначається у тексті заповіту. Аналогічні вимоги до порядку посвідчення заповіту викладені і в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Також, як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) викладено висновок, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У справі, яка переглядається, встановлено, що в 2008 році ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке буде їй належати за законом заповідала ОСОБА_2 (а.с.86).

Потім, згідно з новим заповітом від 27 вересня 2012 року, посвідченим Марків М.М. секретарем виконавчого комітету Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області та зареєстрованим в реєстрі за № 129, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме і на що вона за законом матиме право, житловий будинок, господарські будівлі, земельні ділянки вона заповіла ОСОБА_2 1965 року народження; ощадний вклад заповіла своєму онукові ОСОБА_1 (а.с.139).

Таким чином, оскільки новий заповіт суперечить попередньому заповіту щодо визначення спадкоємців, то новий заповіт скасовує попередній заповіт.

Призначення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спадкоємцями є виключним правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 вважав, що оспорюваний заповіт від 27 вересня 2012 року є нікчемним, оскільки ОСОБА_3 на його переконання, даний заповіт не підписувала, та він у встановленому порядку не засвідчувався нотаріально, тому є всі підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

З матеріалів вбачається, що ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2024 року у даній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу( а.с.149-151).

На дослідження експерта було було надано наступні документи: заповіт ОСОБА_3 від 27 вересня 2012 року (а.с. 139); заява про призначення/перерахунок пенсії від ОСОБА_3 прийнята 4 вересня 2008 року і зареєстрована під № 5/307 (а.с. 180); заява про призначення/перерахунок пенсії від ОСОБА_3 прийнята 6 травня 2005 року і зареєстрована під № 5/264 (а.с. 181); заява про (призначення) пенсії від ОСОБА_3 прийнята 19 травня 1994 року і зареєстрована під № 4/252 (а.с. 182); заява про призначення пенсії від ОСОБА_3 прийнята 31 грудня 1991 року і зареєстрована під № 4/137 (183); «заявление о назначении/перерасчете пенсии» від 28 грудня 1990 року (а.с. 184).

На вирішення судово-почеркознавчої експертизи було поставлено таке питання: чи виконано підпис на заповіті, посвідченому 27 вересня 2012 року ОСОБА_6 , секретарем виконавчого комітету Спаської сільської Рожнятівського району Івано-Франківської ради області та на Заявах про призначення/перерахунок пенсії підписаних ОСОБА_3 однією особою?

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи Львівського НДІСЕ № 715-Е від 18 квітня 2025 року:

підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у заповіті від її імені ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений Марків Мирославою Миколаївною секретарем виконачого комітету Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.139) та підписи від імені ОСОБА_3 , розташовані у заяві про призначення/перерахунок пенсії від ОСОБА_3 прийнято 4 вересня 2008 року і зареєстровано під № 5/307 (а.с.180); у заяві про (призначення) пенсії від ОСОБА_3 № 4/252 від 19.05.94 (а.с.182) виконані різними особами;

підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у заповіті від її імені ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений Марків Мирославою Миколаївною секретарем виконавчого комітету Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.139) та підписи від імені ОСОБА_3 , розташовані у заяві про призначення/перерахунок пенсії від ОСОБА_3 прийнятій 06.05.2005 року і зареєстрованій під № 5/264 (додаток 5 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку пенсії) (а.с.181); біля друковованого тексту «Дата» на зворотній стороні «заявление о назначении/перерасчете пенсии» № 492 від 28.12.90 (а.с.184) виконані різними особами;

підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у заповіті від її імені ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчений Марків Мирославою Миколаївною секретарем виконачого комітету Спаської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с. 139) та підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у заяві про призначення пенсії від ОСОБА_3 прийнято № 4/137 від 31.12.91 (а.с.183) виконані різними особами (а.с. 203-206).

Однак, як зазначив суд першої інстанції позивачем не було надано на експертизу документи, на яких є власноручний підпис ОСОБА_3 : паспорт; заяву про отримання паспорта (форма № 1); заяву для отримання ідентифікаційного номеру (облікової картки фізичної особи); посвідчення різного роду. При цьому будь-яких доказів, що витребувані судом підписи, які містяться на заявах про призначення, перерахунок пенсії є достовірними (власноручними) підписами ОСОБА_3 суду також не було надано. Заповіт ОСОБА_3 складено 27 вересня 2012 року, коли їй виповнилося 83 роки, а зразки почерку датовані: 4 вересня 2008 року; 6 травня 2005 року; 19 травня 1994 року; 31 грудня 1991 року та 28 грудня 1990 року.

Проте апелянт вказує,що в межах проведеної судової експертизи було встановлено, що підпис ОСОБА_3 вчинений нею на заявах, адресованих Пенсійному Фонду України та заповіті, що є предметом оскарження, різні, що свідчить про те, що спадкодавець не підписувала заповіт.

Колегія суддів ставиться критично до таких аргументів апеляційної скарги.

Згідно з п.1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 №1950/5) (далі Рекомендації) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису.

За змістом п.1.4 та п. 1.5 Рекомендацій у разі неможливості пред`явити зазначені зразки (смерть виконавця, від`їзд тощо)як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти(підписи)достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад,заяву про отримання паспорта(форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення,на яких є власноручний підпис, тощо). Вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма(папір,олівець,кулькова ручка тощо),за формою документа (накладні,відомості тощо),за його змістом та цільовим призначенням. Якщо текст (підпис), що досліджується, виконано друкованими літерами або спеціальним шрифтом, слід по змозі надати вільні зразки аналогічного характеру.

Пунктом 1.13. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень встановлено, що достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку та підпису особи визначаються експертом у кожній конкретній експертній ситуації.

Критерієм достатності обсягу порівняльного матеріалу вважається надання такої його кількості, за якою можливо виявити індивідуальність, варіаційність та стійкість ознак в досліджуваному об`єкті і зразках почерку (підпису) певного виконавця.

Пунктом 2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень передбачено, що експерт має право заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи; відмовитися від проведення експертизи, якщо наданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків, а витребувані додаткові матеріали не надані.

Отже, на думку апеляційного суду, твердження суду першої інстанції, що висновок судово-почеркознавчої експертизи суперечить іншим доказам у справі, так як експертиза проведена на підставі взірців підписів, щодо яких немає однозначних відомостей про те, що вони є достовірними підписами ОСОБА_3 , та ці підписи виконані з різницею в часі, тобто до складання заповіту п`ять та більше років, є логічним і обґрунтованим. Суд визнав, що наявні підстави для критичного ставлення до висновку судової почеркознавчої експертизи, а тому дана експертиза не може бути прийнята у якості доказу по справі. Відтак, суд першої інстанції дав об`єктивну оцінку вказаному доказу, оцінюючи його разом з іншими доказами у справі, крім того, неможливо не погодитися з думкою суду про те, що неможливо стверджувати, що підписи ОСОБА_3 на заявах в Пенсійний фонд належать їй беззаперечно.

Таким чином, враховуючи наявні у справі докази, такі як пояснення особи, яка посвідчувала заповіт, як свідка, пояснення інших свідків, наявність попереднього заповіту, а також обставини справи, а саме те, що позивач протягом декілька років в після смерті баби не виявляв інтерес до спадкового майна, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не було надано та не було доведено належними, достовірними та допустимими доказами пред`явлені позовні вимоги. Не здобуто було такі докази й під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2020 року (справа № 560/898/16-ц) висловлено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивачем було надано суду та повідомлено про те, де можуть знаходиться вільні та умовно вільні підписи покійної ОСОБА_3 , не мають процесуального значення. Апелянт вважає, що оскільки під час розгляду справи в межах підготовчого провадження третя особа на стороні відповідача не повідомляла суд про те, що у розпорядженні Спаської сільської ради є взірці підписів ОСОБА_3 та таких не надавала, і суд не з`ясовував таких питань, то це свідчить про однобокість розгляду справи судом першої інстанції, спростовуються вимогами ч.7 ст.81, ч.1 ст. 83 ЦПК України.

Однак подібні доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах процесуального права зокрема, суперечать правилам ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, ґрунтуються виключно на припущеннях.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст.137, 141, 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шегинського Романа Андрійовича залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

О.О. Томин