ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 жовтня 2025 року м. Чернівці Справа № 720/938/15-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

розглянувши заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙКВІТАС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватної фабрики «Черемшина», третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2023 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь ТОВ «АЙКВІТАС» заборгованість за кредитним договором № 27/12-Ф від 12.10.2006 року в сумі 454 413,14 Євро.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлові будівлі загальною площею 4402,40 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, загальною площею 1,0026 га за адресою АДРЕСА_1 , шляхом проведення електронного аукціону з визначенням ціни предмета іпотеки при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №27/12-Ф від 12.10.2006 року в сумі 454 413,14 Євро.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «АЙКВІТАС» судові витрати в сумі 3 775 грн.

В подальшому, постановою Чернівецького апеляційного суду від 28 червня 2024 року рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Айквітас» заборгованості за кредитним договором №27/12-Ф від 12.10.2006 року в сумі 454413,14 Євро Провадження №22-з/822/75/25

солідарно - скасовано, в цій частині провадження закрито.

Не погоджуючись із рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 , яка вважає себе правонаступником померлого ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить таке скасувати та у задоволенні вимоги ТОВ «АЙКВІТАС» про стягнення заборгованості за кредитним договором й звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов у цій справі шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо відчуження житлового будинку, загальною площею 332 кв.м, розташованого по АДРЕСА_2 , нежитлової будівлі, загальною площею 4402,40 кв.м, розташованої по АДРЕСА_3 , та земельної ділянки загальною площею 1,0026 га, що розташована по АДРЕСА_3 .

Також, до відкриття провадження у вказаній справі 30.09.2025 року ОСОБА_1 подала до Чернівецького апеляційного суду заяву про забезпечення позову з посиланням на норми ст.ст.149, 150 ЦПК України та мотивувала тим, що вважає нагальним звернутися до суду з вимогою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у ВП НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа №720/938/15-ц, виданого Новоселицьким районним судом Чернівецької області 24.01.2024 року, відкритого приватним виконавцем Доготарем М.В. щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №27/12-ф від 12.10.2006 року на користь ТОВ «ФК «Кредіт Партнерс» заборгованості за кредитним договором, до набрання оскаржуваним рішенням чинності.

Вказала, що за наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п.4 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Вважає, що її права як правонаступника будуть порушені, якщо не будуть застосовані відповідні заходи.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За приписами ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Таким чином, розгляд цієї заяви на стадії апеляційного провадження можливий лише після відкриття такого.

В силу ч.2 ст.359 ЦПК України питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, передбаченому статтею 357 цього Кодексу.

Отже, з урахування надходження заяви апелянта на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху 25 вересня 2025 року, строк розгляду зазначеного клопотання спливає 06 жовтня 2025 року.

Стаття 150 ЦПК України містить перелік видів забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №211/129/18-ц сформульовано правову позицію, згідно якої суд не може заборонити державному виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

За змістом норм чинного законодавства виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Висновок про можливість заборони виконавцю виконувати виконавчі дії по суті є зупиненням виконання рішення.

Таким чином, прийняття процесуальних документів та рішень щодо проведення виконавчих дій, процедура виконання виконавчого документа покладено виключно на виконавця.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року у справі №361/8953/21 зазначено, що «при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 червня 2023 року у cправі №925/731/18 вказано, що «не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Крім того, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі №908/309/21, від 04.11.2021 року у справі №907/416/21, від 24.06.2021 року у справі №310/9167/20, від 12.01.2023 року у справі № 334/9179/21)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі №640/32706/21 вказано, що «судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому таке судове рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

[…] Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012). На цій підставі слід дійти висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили».

З урахуванням наведеного, колегія суддів вказує на те, що зупинення виконання за виконавчим документом застосовується лише у разі розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та не може застосовуватися як захід забезпечення позову.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 25.07.2024 року у справі №565/1607/23.

Відтак, враховуючи дату ухвалення оскарженого рішення, принцип res judicata pro veritate habetur (судове рішення слід визначати за істину), забезпечення позову у вищезазначений заявником спосіб не відповідатиме критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпеченню збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобіганню порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та не відповідає інституту забезпечення позову в цивільному процесі. Адже по своїй суті таке обмеження зводиться до обмеження прав виконавця, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, №56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

При цьому, згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відтак, процесуальний закон не передбачає право апеляційного суду зупинити виконання судового рішення.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.38 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Що стосується вимоги заяви про заборону вчинення будь-яких дій щодо відчуження житлового будинку, загальною площею 332 кв.м, розташованого по АДРЕСА_2 , то така є безпідставною, оскільки вказане нерухоме майно не було предметом спору, що підтверджується матеріалами цивільної справи, зокрема заявою про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову (т.3 а.с.242-245).

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу питання про заборону вчинення будь-яких дій щодо відчуження нежитлової будівлі, загальною площею 4402,40 кв.м, розташованої по АДРЕСА_3 , та земельної ділянки, загальною площею 1,0026 га, що розташована по АДРЕСА_3 , на які звернуто стягнення, та зупинення стягнення у виконавчому провадженні НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа 720/938/15-ц, виданого Новоселицьким районним судом Чернівецької області 24.01.2024 року у цій справі, до ухвалення Чернівецьким апеляційним судом рішення належить до дискреційних повноважень виконавця.

Враховуючи те, що процесуальний закон не передбачає право апеляційного суду забезпечити позов шляхом заборони вчинення будь-яких здій щодо відчуження нерухомого майна та зупинення виконання рішення, у задоволенні заяв про забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, колегія суддів звертає увагу заявника на те, що судом апеляційної інстанції поновлено строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2023 року та на підставі ч.4 ст.359 ЦПК України зупинена дія вказаного рішення, що тягне за собою визначені законом наслідки.

Керуючись ст.ст.149, 150, 152, 153, 261 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяв ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Суддя доповідач І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк