Провадження № 22-ц/812/1409/25 Суддя першої інстанції Шолох Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 жовтня 2025 року м. Миколаїв Справа № 490/132/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання Лівшенку О.С.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шолох Л.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк», заінтересована особа Миколаївська міська рада, про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі АТ «Альфа Банк»), яке в подальшому змінило свою назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк»), звернулось до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.

Позов обґрунтовувало тим, що 30 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКІБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, на виконання умов якого останньому було надано кредит у розмірі 30 000 доларів США.

Крім цього між сторонами було укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала позичальнику.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер у зв`язку з чим відкрилася спадщина на зазначену квартиру.

Згідно відповіді Першої миколаївської державної нотаріальної контори від 12 жовтня 2021 року № 1174/01-16, спадкова справа до майна померлого ОСОБА_1 не заводилась.

Враховуючи те, що після смерті ОСОБА_1 минуло більше 10 років, то спадкоємці померлого відсутні.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредитора спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 ЦК України.

Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту від 30 травня 2007 року № 640/259-К259 станом на 22 вересня 2011 року заборгованість складає 32 834 дол. США 66 центів.

Посилаючись на викладене, АТ «Сенс Банк» просило суд визнати спадкове майно, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 48,50 кв. м, житловою площею 33,20 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності померлому ОСОБА_1 , відумерлою спадщиною.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року заяву задоволено.

Визнано однокімнатну квартиру, загальною площею 48,50 кв.м, житловою площею 33,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності померлому ОСОБА_1 , відумерлою спадщиною та передано її у власність Миколаївської міської територіальної громади в особі Миколаївської міської ради.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки у встановленому законом порядку ніхто зі спадкоємців померлого ОСОБА_1 не прийняв спадщину та не оформив за собою спадкові права на іпотечну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що наявні всі правові підстави для визнання спадщини ОСОБА_1 відумерлою.

Не погодившись з рішення суду, Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не надано до суду копії договору поруки та не надано жодної інформації щодо здійснених заходів. Адже згідно договору кредиту від 30 травня 2007 року № 640/259-К259 ОСОБА_2 визначається як солідарний боржник, але судом вказане проігноровано та не надано жодної оцінки.

Також заявником не надано рішення суду, на виконання якого Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 26 грудня 2014 року.

Виконавчий лист у справі № 755/30245/14-ц, на який посилається заявник, датується 26 грудня 2014 року, тобто після смерті боржника.

Таким чином, позовна заява у цій справі подана уже після смерті ОСОБА_1 проте вказане було не враховано судом першої інстанції.

За пошуком вищевказаної справи в ЄДРСР немає справи за даним номером.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи рішення суду та виконавчого листа, посилання на вказані докази є помилковими.

Суд першої інстанції не врахував доводів Миколаївської міської ради наведених в запереченні, де вказувалось на важливість визначення питання щодо зареєстрованих осіб у спірній квартирі на дату смерті боржника.

Суд першої інстанції не перевірив наявність існування спору про право цивільне з боку інших заінтересованих осіб.

Визнання спадщини відумерлою оспорюється заінтересованою особою, що свідчить про наявність спору про право, а отже заява підлягала залишенню без розгляду після відкриття провадження у справі.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від заявника не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через систему електронний суд від представника заявника АТ «Сенс Банк» - Дорош І.І. та представника заінтересованої особи Миколаївської міської ради Дрібко Г.В. надійшли заяви про розгляд справи без участі представників цих учасників справи. Відповідно до приписів частині 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 30 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 640/259-К259 відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою процентів річних.

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в день укладення цього договору з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 1.3.2 договору кредиту 30 травня 2007 року № 640/259-К259 визначено, що в день укладення цього договору з позичальником та ОСОБА_2 , надалі за текстом «поручителі», договір поруки, за умови якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором у повному обсязі перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник.

Також 30 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 підписано іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку, у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредита від 30 травня 2007 року № 640/259-К259, квартиру АДРЕСА_3 , яка належить іпотекодавцю на праві приватної особистої власності на підставі свідоцтва договору дарування.

05 грудня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 підписано додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 640/259-К259 за умовами якої кредитор змінив процентну ставку за користування кредитом. Інші умови договору залишилися незмінними і сторони підтвердили за ними свої зобов`язання.

Відповідно до договору дарування від 06 вересня 2006 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 25 вересня 2006 року № 11938744 слідує, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 06 вересня 2006 року на праві приватної власності належить 1/1 частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

З актового запису про смерть від 24 вересня 2011 року № 3506 слідує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 25 травня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у якій зазначено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 755/30245/14-ц виданого 26 грудня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 562 797,96 грн закінчено. Крім цього у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник помер.

13 грудня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслало до Першої миколаївської державної нотаріальної контори вимогу (претензію) кредитора до спадкоємця у якій просив прийняти вимогу (претензію) до спадкоємців ОСОБА_1 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо договору кредиту від 30 травня 2007 року № 640/259-К259.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 листопада 2021 року на належну спадкодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, було накладено арешт із забороною відчуження.

За даними Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 29 квітня 2023 року № 72299420 спадкова справа після смерті ОСОБА_1 не заводилася.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зауважує наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).

Згідно з частиною 1 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 1 статті 1220 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

За правилами частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

У пункті 8 частини 2 статті 293 ЦПК України зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України).

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2023 року в справі № 712/14171/21)

Судами установлено, що після смерті ОСОБА_1 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який виступав іпотекодавцем за кредитним договором від 30 травня 2007 року, спадкоємці за заповітом і за законом відсутні.

За даними Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкова справа після смерті ОСОБА_1 не заводилася.

В квартирі, що є предметом іпотеки ніхто не зареєстрований.

Отже, суд встановив, що після смерті ОСОБА_1 спадкоємці за заповітом та за законом відсутні.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, про наявність підстав для визнання спадщини ОСОБА_1 відумерлою та передачу відповідного нерухомого майна (квартири) у власність територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

У статтях 12, 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Ураховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, оцінивши належним чином надані докази та встановивши фактичні обставини у справі, обґрунтовано задовольнив заяву АТ «Сенс Банк».

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо ухвалення оскаржуваного рішення без перевірки та урахування відомостей про поручителя за кредитним договором, судового рішення на підставі якого було видано виконавчий лист від 26 грудня 2014 року, обґрунтованість видачі виконавчого листа, оскільки перевірка цих обставин, не є предметом розгляду окремого провадження про визнання спадщини відумерлою.

Щодо доводів апеляційної скарги про реєстрацію осіб у зазначеній квартирі на дату смерті ОСОБА_1 , то слід зазначити, що як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції були зроблені відповідні запити з цього питання, проте такі дані у Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відсутні.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що Миколаївська міська рада як зацікавлена особа, реалізуючи свої процесуальні права не надала доказів на підтвердження своїх заперечень та відповідно до частин 1-3 статті 84 ЦПК України у разі неможливості самостійно надати докази, не подала клопотання про витребування таких доказів судом.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у справі, що переглядається, існує спір про право цивільне з боку заінтересованої особи, яка заперечує проти визнання спадщини відумерлою, оскільки в даному випадку заперечення заінтересованої особи не свідчать про існування спору про право. Спір про право у даному випадку буде мати місце якщо були б встановлені особи, які б відповідно наведених норм матеріального права прийняли спадщину після смерті ОСОБА_1 за законом або за заповітом. У разі відсутності спадкоємців спадщина визнається відумерлою та підлягає передачі її територіальній громаді. При цьому наведеними нормами закону не передбачено право територіальної громади на відмову від спадщини.

Фактично аргументи апеляційної скарги про те, що суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази та встановили всі обставини у справі на підставі недостатніх доказів, зводяться до переоцінки доказів у справі, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для звернення з вказаною заявою, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судом ухвалено рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих учасниками справи доказів, які мають індивідуальний характер.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які стали підставами для відкриття апеляційного провадження, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового перерозподілу витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та розподілу судового збору у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2025 року.