Справа № 186/840/25
Номер провадження № 2/0186/689/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2025 року м.Шахтарське.
Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Янжули С.А.
при секретарі - Лиман Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шахтарському в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
18 квітня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області - Янжули С.А., надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 січня 2023 року о 18:00 годині по пр.Гагаріна м.Харкова, в районі буд.336, сталася ДТП з участю транспортного засобу "ВАЗ", д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , стався наїзд на ОСОБА_2 - жінку, на вигляд 40 років, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.
Згідно ухвали Київського районного суду м.Харкова від 18 січня 2023 року №953/416/23 на автомобіль відповідача накладено арешт, шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження ним та його відчуження у будь-який спосіб.
На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Потерпілий своєчасно звернувся до позивача з повідомленням про ДТП від 04 травня 2023 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 04 травня 2023 року.
Вартість витрат на поховання потерпілого, яка загинула внаслідок ДТП, склала 48 590 гривень та доплата в розмірі 31 810 гривень, а всього - 80 400 гривень.
Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП в сумі 80 400 гривень.
Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 80 400 гривень та судовий збір 3 028 гривень.
Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений за останнім відомим місцем реєстрації, відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з відомостями Централізованої бази даних МТСБУ вбачається, що винуватець ДТП (відповідач) керував автомобілем з д.н.з. НОМЕР_2 без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхового сертифікату «Зелена картка».
Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, з або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Обов`язок обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладений на водіїв також положеннями п.п. «ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху України і ст.16 Закону України «Про дорожній рух».
Судом встановлено, що, всупереч зазначеним вимогам закону цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП застрахована не була.
Відповідно до п.п. «а» п.41.1. ст.41 Закону № 1961-IV МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18: «Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій. При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК України). З урахуванням викладеного, колегія суддів вирішила, що розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій не врахували, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини)».
З урахуванням вищевказаних правових позицій суд приходить до висновку, що відсутність рішення суду, яким визнано відповідача винним за вчинення правопорушення, що призвело до заподіяння шкоди потерпілій особі, не є перешкодою у задоволенні даного позову.
04 травня 2023 року особа, яка мала право на отримання відшкодування ОСОБА_4 , з метою отримання такого відшкодування, на виконання вимог ст.35 Закону № 1961-IV, звернулася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою, а також надала копії документів, що підтверджують право вимоги.
Від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень ОСОБА_2 померла, що є прямим наслідком ДТП.
Для здійснення поховання потерпілої особи, ОСОБА_4 була змушена понести додаткові витрати у розмірі 31 810 гривень (кремація, копка могили, послуги поховальної бригади, організація поховання, купівля товарів для поховання), що підтверджується актом виконаних робіт №14 від 19 січня 2023 року та квитанцією до акту виконаних робіт №14 від 19 січня 2023 року, та 50 000 гривень на пам`ятник ОСОБА_2 , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №R02/41 від 12 лютого 2024 року та рахунком на оплату №11/02 від 09 лютого 2024 року.
Загальний розмір витрат ОСОБА_4 , які були пов`язані із похованням потерпілої особи та виготовленням, встановленням, погрузкою, доставкою пам`ятника становив 81 810 гривень.
Судом встановлено, що шкода у вищевказаному розмірі ОСОБА_4 особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. Договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало.
Приписами ст.11 України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон № 1961-IV, який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
В зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ здійснило виплату відшкодування ОСОБА_4 в загальному розмірі 80 400 гривень, що підтверджується наказами МТСБУ №3.1/3218 від 23 лютого 2024 року про виплату ОСОБА_4 48 590 гривень та №3/9783 від 31 травня 2023 року про виплату ОСОБА_4 31 810 гривень, в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, платіжними інструкціями №971629 від 01 червня 2023 року на суму 31 810 гривень та №847125 від 23 лютого 2024 року на суму 48 590 гривень.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, засобом інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завдана майну фізичної або юридичної особи, покладається в повному обсязі на особу, яка її завдала.
Відповідно до абз.2 п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього даним законодавчим положенням обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч.2 ст.22 ЦК України, встановлює, що до збитків належать в тому числі і втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Приписами ст.1191 ЦК України та п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону № 1961-IV передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Тому, відповідно до ст.1191 ЦК України та п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону № 1961-IV, після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Тобто, позивач набув право вимоги, яке особи, які мали право на отримання відшкодування ( ОСОБА_4 ) мали до відповідача, як особи відповідальної за завдані збитки.
01 січня 2025 року введено в дію Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX (далі Закон № 3720-IX). Відповідно до п.2 розділу VІ Закону № 3720-IX: визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами). Відповідно до абз.6 п.6 розділу VІ Закону № 3720-IX: «Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).
Відповідно до ст.5 ЦК України: Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Так як ДТП сталася до введення в дію Закону № 3720-IX, а право на звернення з регресним позовом виникло в МТСБУ відразу після понесення витрат, зокрема на встановлення розміру заподіяної шкоди та здійснення регламентної виплати (тобто, до втрати чинності Закону 1961-IV), то спірні правовідносини регулюються положеннями Закону 1961-IV.
Зважаючи на викладене, суд погоджується із тим, що позивач дійсно має право на регрес у розмірі 80 400 гривень з відповідача. І це право дійсно порушується відповідачем, оскільки він не оплатив цієї суми позивачу. А тому вказане право позивача, підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача вказаної суми на користь позивача. У зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про задоволення позову.
У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд вирішує питання розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 3 028 гривень суд вважає законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому такі вимоги підлягають до задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 280-283, 354, 355 ЦПК України, -суд
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовільнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 80 400 гривень та судовий збір в розмірі 3 028 гривень, всього стягнути: 83 428 (вісімдесят три тисячі чотириста двадцять вісім) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Інформація про учасників судового процесу.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду виготовлено 07 жовтня 2025 року.
Суддя: С.А.Янжула.