П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Київ

Справа № 761/35580/24

Провадження: № 22-ц/824/9680/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Мневеця Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року, ухвалені під головуванням судді Матвєєвої Ю. О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про визнання незаконним та скасування рішення та за зустрічним позовом ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є споживачем послуг ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» по об`єкту - нежитлова господарська будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 . Так, 31.07.2024 року представниками відповідача за участі представника споживача складено акт про порушення №АП 24208, в якому було зафіксовано порушення п. 2.3.1., 2.3.2, 2. 3.3., 5.5.5. ПРРЕЕ, що відповідає порушенню п. 8.4.2. ПРРЕЕ самовільне підключення струмоприймачів до електромереж, що не є власністю ОСР з порушенням схеми обліку. Самовільне підключення виконано в живлячу К. Л. від ТП 1980 ло ШО клієнта. Після чого, 22.08.2024 року відбулося засідання комісії стосовно даного акту про порушення, якою, відповідно, підтверджено порушення ОСОБА_1 та прийнято рішення провести нарахування згідно п. 8.4.2.12 та за формулою 8 порядку, визначеного главою 8.4. розділу VIII ПРРЕЕ.

За таких обставин, ОСОБА_1 вважає рішення комісії про розгляд акту про порушення №24208 від 31.07.2024 року, яке оформлене протоколом №1178 від 22.08.2024 року незаконним, таким, що підлягає скасуванню, виходячи з такого.

Він, позивач, вказує, що Акт про порушення № АП 24208 від 31.07.2024 року не містить чіткого зазначення характеру дій представників відповідача, а саме, чи це був контрольний огляд, технічна перевірка, чи інша дія. Це має суттєве значення, оскільки різні типи дій мають різні процесуальні наслідки за ПРРЕЕ. Тобто, відсутність конкретизації порушення призвела до помилкового застосування формули розрахунку електроенергії за п. 8.4.2.12 ПРЕЕ, яка, на його думку, не відповідає фактичним обставинам справи.

Посилається й на те, що в акті зазначено дозволену потужність, 15 кВт (згідно з договором), однак, для розрахунку несанкціонованого споживання відповідач самостійно визначив 49,18 кВт, що втричі перевищує договірну потужність без пояснення причин та методики розрахунку.

Фактичні виміри споживаної потужності зафіксовані представниками відповідача технічним засобом (АТК 2200) не були використані для проведення нарахувань, що є порушенням принципу об`єктивності та достовірності обліку.

Посилається й на те, що наряд на відключення № 3381 , згідно з ПРРЕЕ (п. 7.6), має видаватися після складання акту про порушення, а не до цього. Водночас, у самому акті зазначено цей наряд у додатках, що свідчить про завчасне планування відключення, ще до виявлення порушення.

Роботи виконувалися після 16:00 год., у позаробочий час, що викликає сумніви в дотриманні офіційного порядку дій співробітників ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

Комісія ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» при розгляді акту № АП 24208 від 31.07.2024 року використала документи (фото-, відеофіксація, наряди, вимоги), які не були складені під час перевірки або не були належно оформлені, що суперечить вимогам ПРРЕЕ. Звертає увагу суду на те, що його пояснення та заяви були проігноровані, зокрема, щодо наявності контрольного лічильника у ТП-1980, необхідності звірки показників, відсутності фіксації струму по спірному кабелю, а також відмови працівників відповідача провести повну перевірку маршруту підключення.

Крім того, комісією не встановлено, хто, коли і в чиїх інтересах здійснив підключення, що суперечить принципу презумпції добросовісності споживача. Протокол засідання був, ймовірно, підготовлений заздалегідь, без належного дослідження обставин, що підтверджується аудіозаписом зробленим ним, позивачем.

На підставі наведеного вище, просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Комісії від 22.08.2024, оформлене протоколом №1173;визнати недійсним акт про порушення № АП 24208 від 31.07.2024; зобов`язати ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» скасувати здійснене за актом нарахування.

В подальшому, до суду звернулося ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно договору № 52276 про постачання електроенергії від 26.04.2012 року та договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеним у порядку приєднання з 01.01.2019 року, ОСОБА_1 є споживачем електроенергії на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 .

31.07.2024 року під час перевірки на об`єкті споживача представниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у присутності його представника виявлено самовільне підключення до електричних мереж, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку, що кваліфікується як порушення п. 8.4.2 ПРРЕЕ. Акт про порушення № 24208 було оформлено відповідно до вимог ПРРЕЕ, його підписано представником споживача, копію акту останній отримав.

Згідно з п. 8.2.6 та п. 8.4.12 ПРРЕЕ, обсяг та вартість необлікованої електроенергії визначаються на підставі акту про порушення та розрахунку, виконаного комісією оператора системи. Комісія 22.08.2024 (протокол № 1173) підтвердила порушення та провела нарахування згідно з формулою № 8 глави 8.4 ПРРЕЕ. Розрахунок передано представнику споживача.

Оскільки ОСОБА_1 не сплатив суму за необліковану електроенергію у встановлений 30-денний строк (до 21.09.2024), з 22.09.2024 виникло прострочення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення 3% річних.

На підставі викладених обставин просило суд:

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за необліковану електричну енергію, визначену згідно з актом про порушення № 24208 від 31.07.2024 та протоколом комісії № 1173 від 22.08.2024, у розмірі 1 662 687,42 грн (один мільйон шістсот шістдесят дві тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 42 копійки) з ПДВ.

Стягнути 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період прострочення з 22.09.2024 по 21.10.2024 у розмірі 4 088,58 грн (чотири тисячі вісімдесят вісім гривень 58 копійок).

Стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом зустрічного позову.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ПрАТ «ДТЕК Київськіелектромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необліковануелектричну енергію задоволено.

Стягнуто на користьПрАТ «ДТЕК Київськіелектромережі» з ОСОБА_1 заборгованість за необліковануелектричну енергію в розмірі 1 662 687,42 грн. та 3 проценти річних в розмірі 4 088,58 грн., а всьогостягнуто 1 666 776 грн.

Стягнуто на користьПрАТ «ДТЕК Київськіелектромережі» з ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 25 001,64 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського раойнного суду м. Києва від 13 березня 2025 року стягнуто на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» з ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 30000 грн.

Не погодившисьіз такими судовими рішеннями, адвокат Мневець О. М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові, та як наслідок, скасувати додаткове рішення та ухвалити нове додаткове судове рішення про відмову в стягненні витрат на правничу допомогу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», не врахував, що на момент виявлення порушення, 31.07.2024 року, дія договору постачання електроенергії від 26.04.2012 року вже була припинена відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», а тому посилання на умови цього договору як на джерело правовідносин є юридично неспроможним. Суд також не взяв до уваги, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» не надало до матеріалів справи ані акту розмежування балансової належності, ані паспорта точки розподілу, які є обов`язковими для підтвердження статусу споживача та меж експлуатаційної відповідальності між сторонами, що унеможливлює правильну кваліфікацію зафіксованого в акті порушення.

Крім того, судом було безпідставно прийнято як доведене твердження про самовільне підключення саме струмоприймачів ОСОБА_1 , тоді як в акті про порушення відсутні будь-які конкретні дані щодо того, до яких саме електроприладів (із зазначенням технічних характеристик) нібито здійснено підключення, та яким саме чином це порушення було встановлено. Також, акцентує увагу на тому, що місце входу кабелю до будівлі не було достовірно визначено, а місце виходу всередині приміщення взагалі не зафіксовано, що підтверджує необґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки факту того, що відключення лічильника з фасаду будівлі та його перенесення до ТП-1980 було здійснено лише 02.10.2024 року, і саме з цієї дати починаються зобов`язання споживача щодо обслуговування відповідної частини електромережі, отже, виявлене 31.07.2024 року підключення фізично не може бути віднесене до сфери відповідальності ОСОБА_1 .

Крім того, вважає, що суд першої інстанції помилково визнав ОСОБА_1 непобутовим споживачем, хоча, в матеріалах справи відсутні належні докази такого статусу, зокрема, паспорти точки розподілу, які згідно з ПРРЕЕ мають надаватися оператором системи при укладенні договору. Водночас, ОСОБА_1 є фізичною особою, не є підприємцем, не здійснює господарську діяльність за місцем об`єкта і тому є побутовим споживачем у розумінні п. 1.1.2 ПРРЕЕ. Це має суттєве значення, оскільки суд некоректно погодився з розрахунками за формулою, призначеною для непобутових споживачів (п. 8.4.12 ПРРЕЕ), що є грубим порушенням норм матеріального права.

За таких обставин, скаржник вважає, що суд першої інстанції виніс рішення на основі припущень, без належної оцінки доказів та з порушенням матеріального законодавства, що стало підставою для задоволення необґрунтованого зустрічного позову, а отже оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення зазначив, що наявна в матеріалах справи довіреність № 83/2023 від 22.03.2023, видана ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на ім`я адвоката Кирилова М. С., за хронологією, не могла бути видана на виконання договору про надання правничої допомоги № 3443-ДКЕМ від 01.01.2024 року, оскільки дата її видачі передує даті укладання цього договору.

Наступна довіреність № 32/2025 від 21.01.2025 року, що видана ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» також не може підтверджувати повноваження адвоката Кирилова М. С. на представництво інтересів відповідача в суді, оскільки наявний в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги № 3443-ДКЕМ від 01.01.2024 року має строк дії до 31.12.2024, а строк дії довіреності визначений з 01.02.2025 по 31.01.2027 року.

Крім цього, з урахуванням вищенаведеного, вважає, що довіреність на ім`я адвоката Кирилова М. С. не є дійсною, виходячи з зазначених строків її дії, а саме, відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Наявна в матеріалах справи довіреність № 83/2023 від 22.03.2023 не тільки не могла бути видана на підставі договору № 3443-ДКЕМ від 01.01.2024, а й перевищує строк його дії (до 31.12.2024), а саме, за змістом довіреності, до 31.12.2025 включно.

Довіреність № 32/2025 від 21.01.2025 має строк дії до 31.01.2027 року, але згідно додаткової угоди № 1 до договору № 3443 від 01.01.2024 строк дії договору до 31.12.2025. Отже, вважає, що відсутні підстави вважати адвоката Кирилова М. С. представником ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у справі № 761/35580/24 на підставі договору № 3443-ДКЕМ від 01.01.2024.

Також щвертає увагу на те, що договір про надання правничої допомоги № 3443-ДКЕМ від 01.01.2024 мав бути укладеним лише за результатами торгів, проведених за умовами Закону України «Про публічні закупівлі».

Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кирилов М. С. в інтересах ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного і законного висновку, оскільки всебічно дослідив матеріали справи, надав належну оцінку доказам та вірно застосував норми матеріального права. У відзиві наголошується, що скаржник неправомірно ототожнює поняття договору приєднання до електричних мереж з договором постачання електричної енергії, хоча ці правові інструменти мають відмінний предмет регулювання, цілі та правові наслідки.

Також, підкреслюється, що технічна документація, погоджена сторонами у 2011-2012 роках, включно з технічними умовами, проектним рішенням і актом виконання, підтверджує, що приєднання об`єкта скаржника до електромережі було здійснено саме за його ініціативою. Посилання скаржника на припинення дії договору про постачання електроенергії з 01.01.2024 року не є підставою для ігнорування додатків до цього договору, зокрема акту розмежування балансової належності, який не суперечить чинному законодавству та продовжує діяти.

ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» зазначає, що з 01.01.2019 розподіл електроенергії здійснюється на підставі публічного договору приєднання, і ОСОБА_1 був до нього приєднаний в установленому порядку, що підтверджується веденням особового рахунку № НОМЕР_1 . Відтак, твердження скаржника про відсутність правових підстав для кваліфікації порушення як самовільного підключення є хибними, оскільки сам факт підключення до живильної кабельної лінії від ТП-1980, не передбаченої схемою обліку, було підтверджено в присутності представника споживача та зафіксовано в акті про порушення № 24208 від 31.07.2024.

У відзиві також звертає увагу на те, що скаржник безпідставно заперечує існування навантаження на самовільно підключену лінію, тоді як результати вимірів, проведених під час складання акту, чітко демонструють перевищення показників струму саме в точці несанкціонованого втручання, що не спостерігалося на решті ділянки лінії. Твердження ж про відсутність навантаження спростовуються як самими технічними вимірами, так і тим, що під час перевірки приміщення було навмисно звільнене і електроприлади вимкнені, що виключає споживання через легальну схему.

Окремо звертає увагу,що скаржник бездоказово заперечує факт самовільного підключення, при цьому не подаючи жодних технічних документів чи актів, які б свідчили про протилежне, а також помилково намагається довести свою побутову приналежність, хоча його статус як споживача з нежитловим об`єктом, зареєстрованим як не побутовий, не викликає сумнівів.

У підсумку ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу, без задоволення, як таку, що не ґрунтується на реальних обставинах справи та викладена з перекрученням фактів і неправильним застосуванням норм права.

В судовому засіданні адвокат Мневець О. М. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Адвокат Дуднік-Дубняк Д. І. в інтересах ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав їх необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів відмічає наступне.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач, ОСОБА_1 є власником нежитлової господарської будівлі за адресою АДРЕСА_1 .

29.04.2011 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», правонаступником якого є ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», та ОСОБА_1 було укладено договір про приєднання до електричної мережі №14585/43844/62372 та на виконання його умов видано Технічні умови №43844 від 29.04.2011 об`єкту за адресою АДРЕСА_1 .

Погоджено проектну документацію технічним рішенням №43844 від 17.11.2011 року.

Видано акт виконання технічних умов №1/43844/69363 від 11.01.2012 року.

Після приєднання об`єкту за адресою АДРЕСА_1 -в до електричної мережі 26.04.2012 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», правонаступником якого є ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», та ОСОБА_1 , укладено договір про постачання електричної енергії № 52276 з о/р НОМЕР_1 .

31.07.2024 року представниками ПрАТ «Київські електромережі» за участі представника споживача складено акт № АП 24208 про порушення, в якому було зафіксовано порушення п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3., 5.5.5. ПРРЕЕ, що відповідає порушенню п. 8.4.2 ПРРЕЕ самовільне підключення струмоприймачів до електромереж, що не є власністю ОСР з порушенням схеми обліку. Самовільне підключення виконано в живлячу К. Л. від ТП-1980 до ШО клієнта. Для виявлення місця самовільного підключення була проведена розкопка 1 К. Л. АВВГ 4 х16 мм 2 від ТП 1980 до ШО споживача. Самовільне підключення виконано кабелем АВВГ 4 х 16 в розріз К. Л. АВВГ 4х25 мм2. Наведено креслення схеми електроживлення споживача.

Акт про порушення розглянуто на засіданні комісії ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» 22.08.2024 з прийняттям рішення здійснити нарахування за необліковану електричну енергію за період з 31.07.2023 по 30.07.2024 (відповідно до п.п. 3 п. 8.4.8. ПРРЕЕ) згідно з п. 8.4.12. ПРРЕЕ за формулою № 8 ПРРЕЕ.

Обсяг необлікованої електричної енергії, донарахованої відповідачу склав 216000кВт/г на суму 1 662 687,42 грн. (з ПДВ).

Зазначене рішення оформлене протоколом № 1173 від 22.08.2024 року.

Судом за клопотаннями сторін було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_3 повідомив, що як представник власника нежитлового приміщення був присутній під час перевірки лічильника за адресою АДРЕСА_1 . При розритті асфальту працівниками ДТЕК виявили кабель під землею, що подавав необліковану електроенергію: один провід йшов у приміщення, інший - понад будинком. За результатами перевірки складено акт, а 22.08.2024 р. комісія ухвалила рішення про штраф 1,5 млн грн.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що у складі бригади під час розриття виявив самовільне підключення через муфту від трансформаторної підстанції до фундаменту будинку споживача. За проектом була одна лінія живлення, фактично - дві: одна через лічильник, інша поза обліком і під навантаженням. Кабель проходив під фундаментом будинку позивача, тому підключення стосувалося лише нього. Бригада знеструмила кабель і склала акт про виявлення факту необлікованого споживання.Звертаючись до суду із первісним позовом ОСОБА_1 обґрунтовував його тим, що є споживачем електроенергії по об`єкту - нежитлова господарська будівля за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 ; акт про порушення складено без чіткого зазначення характеру дій, застосовано неправильну формулу розрахунку, завищено потужність (49,18 кВт замість 15 кВт за договором), не використано фактичні виміри, наряд на відключення видано раніше за акт тощо. Також, він наголошував, що комісія ігнорувала його пояснення, не встановила, хто саме здійснив підключення, а протокол засідання комісії був підготовлений заздалегідь.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі за вказаною адресою, має діючий договір постачання/розподілу електроенергії, а перевіркою 31.07.2024 року представниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у його присутності виявлено самовільне підключення до мереж, що не є власністю оператора системи. Акт про порушення № 24208 оформлено відповідно до ПРРЕЕ, копію акту позивач отримав. Комісія 22.08.2024 року правомірно нарахувала обсяг та вартість необлікованої електроенергії за формулою № 8 п. 8.4.12 ПРРЕЕ як для непобутового споживача. Доводи позивача про неправильний розрахунок, застосування іншого пункту Правил (п. 8.4.13 для побутових споживачів) і відсутність підстав для нарахувань суд визнав безпідставними, оскільки він є власником нежитлової будівлі і не надав належних доказів на підтвердження своїх тверджень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Щодо договірних відносин між позивачем та відповідачем.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, порушення правил користування енергією.

29.04.2011 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», правонаступником якого є ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», та ОСОБА_1 було укладено договір про приєднання до електричної мережі №14585/43844/62372 та на виконання його умов видано Технічні умови №43844 від 29.04.2011 об`єкту за адресою АДРЕСА_1 .

Погоджено проектну документацію Технічним рішенням №43844 від 17.11.2011 року та видано акт виконання технічних умов №1/43844/69363 від 11.01.2012 року. Тобто, приєднання будинку до електричної мережі, було виконано 11.01.2012 року саме на замовленняскаржника.

Після приєднання об`єкту за адресою АДРЕСА_1 до електричної мережі 26.04.2012 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», правонаступником якого є ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», та ОСОБА_1 , укладено договір про постачання електричної енергії № 52276 з о/р НОМЕР_1 .

Відповідно до абз. 1 п. 6 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - Постанова № 312) визначено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема, сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Тобто, деякі додатки (які є невід`ємною частиною договору), в тому числі і додаток 6А до договору про постачання електричної енергії № 52276, які були укладені до 01.01.2019 року, продовжують свою дію оскільки нові додатки до вказаного договору не переукладались та вони не суперечать законодавству про електроенергетику.

Вказані договори є абсолютно різними за своєю суттю та спрямовані зовсім на різні предмети. Відповідно до договору про приєднання до електричної мережі приєднується об`єкт нерухомості до електричної мережі.

А відповідно до договору про постачання електричної енергії електропостачальна організація постачає електричну енергію на об`єкт нерухомості.

Відтак, доводи ОСОБА_5 щодо втрати чинності договору про постачання електричної енергії № 52276 від 26.04.2012 та додатку 6А до нього як договору про приєднання є абсолютно недостовірним.

Відповідно до п. 4 Постанови 312 визначено, що операторам систем розподілу (далі - ОСР) укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР.

Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, та типової форми, встановленої Правилами, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача.

Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо).

Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії. У зв`язку зі зміною діючого законодавства та на підставі цього змінено правове регулювання ринку електричної енергії в Україні.

Так, з 01.01.2019 розподіл електричної енергії на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, до умов якого приєднано відповідача, згідно з п. 4 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, з особовим рахунком № НОМЕР_1 . Отже, доводи скаржникащодо невірної кваліфікації виявленого порушення не знайшли свого підтвердження та жодним чином не спростовують самого факту виявленого порушення.

Колегія суддів зазначає, що скаржник помилково ототожнює договір про приєднання до електричної мережі та договір про постачання електричної енергії, тоді як ці договори мають різний предмет регулювання. Приєднання об`єкта до мережі здійснено за заявою позивача у 2011-2012 роках, після чого укладено договір постачання електроенергії № 52276. У зв`язку зі зміною законодавства з 01.01.2019 розподіл електроенергії на об`єкт позивача здійснюється на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (публічного договору приєднання), до умов якого позивач приєднався. Додатки до договору про постачання, укладені до 01.01.2019, продовжують діяти, оскільки не суперечать законодавству про електроенергетику.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між ОСОБА_1 та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» існують чинні договірні відносини щодо приєднання та розподілу електроенергії, які створюють правові підстави для кваліфікації виявленого 31.07.2024 року порушення та здійснення донарахувань за п. 8.4.12 ПРРЕЕ. Доводи скаржника про втрату чинності договору постачання та відсутність правових підстав для нарахувань не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Щодо проведення нарахувань за Актом про порушення.

31.07.2024 року уповноваженими представниками позивача в присутності представника споживача, ОСОБА_3 , на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 зафіксовано порушення п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 5.5.5 ПРРЕЕ, що відповідає п. 8.4.2 ПРРЕЕ - самовільне підключення струмоприймачів до електромережі, що не є власністю ОСР з порушенням схеми обліку.

Самовільне підключення виконано в живлячу К.Л. від ТП-1980 до ЩО клієнта.

Для виявлення місця самовільного підключення було проведено розкопка 1. К.Л. АВВГ 4х25 мм2 від ТП-1980 до ШО споживача.

Самовільне підключення виконано кабелем АВВГ 4х16 мм2 в розріз К.Л. АВВГ 4х25 мм2.

Дане порушення було зафіксовано в акті про порушення № 24208 від 31.07.2024 року.

Відповідно до абз. 7 п. 8.2.5 ПРРЕЕ акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві.

З матеріалів справи убачається, що 31.07.2024 року представник споживача був ознайомлений з актом про порушення, підписав його без жодних зауважень чи заперечень та йому була вручена копія акту про порушення.

Згідно п.п. 7 п. 8.4.2. ПРРЕЕ визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному Правилами, у разі самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю оператора системи, з порушенням схеми обліку.

Згідно п. 8.2.6 ПРРЕЕ на підставі акта, уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначається обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Споживач має бути повідомлений про час і дату засідання комісії не пізніше ніж за 7 календарних днів до призначеної дати засідання.

Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу.

У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії. В такому разі разом з протоколом споживачу надаються розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії з посиланням на відповідні пункти глави 8.4 розділу ПРРЕЕ та розрахункові документи для оплати необлікованої електричної енергії та/або збитків.

Розгляд акта про порушення на комісії було призначено на 22.08.2024 року о 10:30.

З матеріалів справи слідує, що 22.08.2024 року відбулося засідання комісії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» з розгляду акту про порушення. На засіданні комісії був присутній представник споживача, ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу № 1173 від 22.08.2024 комісією на засіданні було прийнято рішення здійснити нарахування за необліковану електричну енергію за період з 31.07.2023 по 30.07.2024 (період нарахування визначено відповідно до п.п. 3 п. 8.4.8 ПРРЕЕ) згідно з п. 8.4.12 ПРРЕЕ та за формулою № 8 ПРРЕЕ.

Відповідно до п. 8.4.12 ПРРЕЕ визначено, що у разі виявлення у непобутового споживача порушень, зазначених у підпунктах 6 - 8 пункту 8.4.2 цієї глави, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії через проводи (кабелі), якими здійснене самовільне підключення (W доб.с.п., кВт·год), розраховується за формулою:

Wдоб.с.п. = P с.п. · t вик.с.п.,

Де P с.п.-потужність самовільного підключення (кВт), що розраховується за формулами

у разі підключення до однієї фази:

Р с.п.= І * Uнои.фаз*соsф ;

у разі підключення до трьох фаз:

Р с.п.= 3* І * Uнои.фаз*соsф

Де I - сила струму, що може протікати по колу самовільного підключення, визначена виходячи:

з найменшого допустимого струму, який може протікати через поперечну площу перерізу проводів (кабелів), що використані у схемі самовільного підключення до електричної мережі, згідно з главою 1.3 ПУЕ, А;

з найменшої сили струму спрацювання комутаційних апаратів, що задіяні у схемі самовільного підключення до електричної мережі (за умови, що зазначена сила струму спрацювання менша сили струму, визначеної виходячи з поперечної площі перерізу проводів (кабелів), що використані у схемі самовільного підключення до електричної мережі, та допустимого тривалого струму, який може ними протікати згідно з главою 1.3 ПУЕ), А.

Відповідно до п. 8.4.12 ПРРЕЕ відповідачем було розраховано силу струму за поперечною площею перерізу кабелів, якими було виконане самовільне відключення виходячи з даних вказаних у пункті 4 акту про порушення № 24208 від 31.07.2024 року.

Розрахунок сили струму проведено саме за поперечною площею перерізу кобелів через відсутність комунікаційних апаратів при здійсненні самовільного підключення.

Так, обсяг необлікованої електричної енергії, донарахованої відповідачу, склав 216 000,00 кВт*г на суму 1 662 687,42 грн з ПДВ. При цьому, представник споживача, Куракін Д. В., який був присутній на засіданні комісії отримав копію протоколу, розрахунок та рахунок на оплату.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт про порушення № 24208 від 31.07.2024 року складений уповноваженими представниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» відповідно до вимог ПРРЕЕ у присутності представника споживача, який підписав його без зауважень та отримав примірник акту, а отже доводи скаржника про порушення процедури його складання є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що комісія ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» 22.08.2024 року у встановленому порядку повідомила споживача про дату та час розгляду акту, провела засідання у його присутності, оформила рішення протоколом № 1173, видала споживачу копію протоколу, розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії та рахунок для оплати, що відповідає вимогам пунктів 8.2.6, 8.4.2, 8.4.12 ПРРЕЕ.

При цьому, перевіряючи висновки суду та доводи позивача щодо невірного застосування відповідачам за первісним позовом при розрахунку необлікованої електроенергії відповідно до п 8.4.12 ПРРЕЕ, колегія суддів виходить з такого.

Позивач, ОСОБА_1 ,наголошував на тому, що при визначені часу використання самовільного підключення протягом доби мав би застосовуватись п. 8.4.13 ПРРЕЕ.

Так, п. 8.4.13 ПРРЕЕ визначено, що у разі виявлення у побутового споживача порушень, зазначених у підпунктах 6 - 8 пункту 8.4.2 цієї глави, величина розрахункового добового обсягу споживання електричної енергії через проводи (кабелі), якими здійснене самовільне підключення (W доб.с.п., кВт·год), визначається за формулою 8 цієї глави.

При цьому, час використання самовільного підключення протягом доби (t вик.с.п.) приймається рівним 8 год.

Відповідно до п. 1.1.2 ПРРЕЕ визначено: побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

Побутові потреби - споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов постійного або тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача, включаючи прибудинкову (присадибну територію) у тому числі для індивідуального будівництва (реконструкції) об`єктів приватного домогосподарства, крім нотаріальної, підприємницької, господарської та незалежної професійної діяльності, зокрема діяльності дата-центрів, центрів обробки даних, зі створення віртуальних активів (майнінгу) та надання платних послуг тощо.

В той час як непобутовий споживач - це фізична особа-підприємець або юридична особа, яка купує електроенергію для власної господарської діяльності, а не для особистих побутових потреб. Це означає, що такий споживач використовує електроенергію в професійних чи комерційних цілях, на відміну від побутового споживача, який купує її для дому.

Як уже зазначалося вище, позивач за первісним позовом є власником нежитлової господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Сам по собі факт, що позивач є фізичною особою, не свідчить про його статус побутового споживача за цією адресою, оскільки відповідно до пункту 1.1.2 ПРРЕЕ критерієм віднесення до побутових чи непобутових споживачів є не правовий статус особи, а характер та цільове призначення електроустановки, у якій споживається електрична енергія.

Оцінивши подані сторонами докази, такі як правовстановлюючі документи на об`єкт, договір про приєднання, договір про постачання електроенергії № 52276 та особовий рахунок № НОМЕР_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач за первісним позовом використовує об`єкт як нежитлову господарську будівлю і, відповідно, є непобутовим споживачем у розумінні пункту 1.1.2 ПРРЕЕ.

За таких обставин, відповідачем, оператором системи розподілу, правомірно застосовано пункт 8.4.12 ПРРЕЕ та формулу № 8 при визначенні обсягу й вартості необлікованої електричної енергії. Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування пункту 8.4.13 ПРРЕЕ, який стосується побутових споживачів, не ґрунтуються на матеріалах справи і спростовуються наведеними вище доказами та положеннями чинного законодавства.

Щодо доводів скаржника про завищену потужність 49,18 кВт та неврахування фактичних вимірів, колегія суддів звертає увагу, що пункт 8.4.12 ПРРЕЕ прямо передбачає розрахунок сили струму виходячи з найменшого допустимого струму за поперечною площею перерізу кабелю у випадку відсутності комутаційних апаратів. Саме цей метод був застосований відповідачем, що підтверджується пунктом 4 акту про порушення № 24208 та поясненнями представника відповідача. Доводи апеляційної скарги про «неправильну методику» не підтверджені належними доказами і спростовуються матеріалами справи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», правомірно проведено нарахування обсягу та вартості необлікованої електроенергії за актом про порушення № 24208 відповідно до пункту 8.4.12 ПРРЕЕ, а доводи апеляційної скарги про незаконність таких нарахувань не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах чинного законодавства.

Перевіряючи висновки суду щодо зустрічного позову ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 8.2.7 ПРРЕЕ споживач зобов`язаний сплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів з дня отримання рахунка. У випадку, якщо споживач не отримав рахунок у поштовому відділенні протягом 5 робочих днів із дня його надходження, рахунок вважається отриманим споживачем на п`ятий робочий день.

З матеріалів справи убачається, що 22.08.2024 року позивач за первісним позовом у присутності представника відповідача отримав копію протоколу комісії № 1173, копію розрахунку та рахунок на оплату за необліковану електричну енергію у сумі 1 662 687,42 грн із ПДВ. А відтак, виходячи з положень пункту 8.2.7 ПРРЕЕ, строк для добровільної оплати отриманого рахунка сплив 21.09.2024 включно.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Оскільки позивач за первісним позовом, отримавши рахунок 22.08.2024 року, не сплатив суму за необліковану електричну енергію у встановлений пунктом 8.2.7 ПРРЕЕ строк (до 21.09.2024 включно), у нього виникло прострочення грошового зобов`язання. У зв`язку з цим відповідач за первісним позовом правомірно нарахував 3 % річних від простроченої суми за період з 22.09.2024 по 21.10.2024 року у розмірі 4 088,58 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» обґрунтовано та в межах чинного законодавства стягнуло з позивача за первісним позовом суму за необліковану електричну енергію та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Доводи апеляційної скарги про відсутність прострочення та безпідставність нарахування процентів не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються наведеними вище нормами ПРРЕЕ і Цивільного кодексу України.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи заяву ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу у сумі 30 000 грн підтверджені належними та допустимими доказами, є обґрунтованими й співмірними зі складністю справи, а тому підлягають стягненню з позивача відповідно до вимог статей 133-141 ЦПК України.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Відтак, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом Кирилловим М. С. були подані орієнтовні розрахунки судових витрат із зазначеням, що відповідні докази фактичного їх понесення буде подано впродовж п`яти днів з моменту ухвалення судового рішення. Вказані документи були подані у визначений строк, 03.03.2025 року.

На підтвердження витрат понесених відповідачем на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 3443 - ДКЕМ від 01.01.2024; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на підтвердження права на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Кириллова М. С.; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України на підтвердження статусу адвоката Кириллова М. С.; довіреність КЕМ 83_2023 до 31.01.2025 на адвоката Кириллова М. С.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази на підтвердження витрат заявника на правову допомогу, а саме: копія додаткової угоди № 1 від 04.10.20204 року до договору про надання правничої допомоги № 3443-ДКЕМ від 01.01.2024 р., акт приймання-передачі наданих послуг № 112 від 27.02.2025 року на загальну суму у розмірі 30000грн.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В іншій своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Подібні висновки також викладені в ряді постанов Верховного Суду за минулий рік, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.

Як свідчить судова практика, при зменшенні витрат на правову допомогу слід також ураховувати чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (див. постанову Верховного Суду № 910/20852/20).

Тобто, при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу необхідно перевіряти чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Як свідчить судова практика, при зменшенні витрат на правову допомогу слід також ураховувати чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (див. постанову Верховного Суду № 910/20852/20).

Тобто, при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу необхідно перевіряти чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

З матеріалів справи убачається, що 04.03.2025 року від позивача до суду надійшли заперечення на заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Оцінюючи обсяг правничих послуг, наданих адвокатом відповідачу, а також ураховуючи складність розгляду даної справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачем, і ще сказати про те, що заперечення позивача зводилися по суті лише щодо дійсності довіреності відповідача.

Оцінюючи обсяг наданих адвокатом відповідачу правничих послуг та складність розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості й співмірності заявлених витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачем. При цьому колегія враховує, що заперечення позивача були зведені фактично лише до оскарження дійсності довіреності представника відповідача й не містили переконливих доводів щодо розміру чи реальності витрат на правничу допомогу.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суддів зазначає наступне.

За ст. 26 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» підтвердженням повноважень адвоката є ордер і/або довіреність.

При цьому, колегія суддів відмічає, що наявність або відсутність договору про надання правничої допомоги між клієнтом і адвокатом не є предметом розгляду в цій справі; суд перевіряє лише факт належного підтвердження повноважень.

Адвокат Кирилов М. С. надавав суду ордер, виданий відповідно до чинного договору, а також довіреність ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», що надає йому право представляти інтереси товариства у судах.

Дата укладення договору про правничу допомогу і дата видачі довіреності можуть не збігатися; довіреність може бути видана як на підставі попереднього договору, так і на підставі корпоративного рішення (ст. 244 ЦК України), а не обов`язково саме конкретного договору.

Щодо строку дії довіреності та строку дії договору.

За ч. 1 ст. 244 ЦК України довіреність є одностороннім правочином; клієнт (довіритель) вправі у будь-який момент видати нову довіреність на адвоката, продовжити чи змінити її строк незалежно від строку дії договору.

Наявність додаткової угоди № 1 до договору про правничу допомогу, якою продовжено строк договору до 31.12.2025, узгоджується зі строком дії довіреності № 32/2025 до 31.01.2027. Тобто жодних правових перешкод для представництва адвокатом Кириловим М. С. немає.

Закон «Про публічні закупівлі» на який посилається скаржник не поширюється на закупівлю юридичних послуг для захисту прав та інтересів підприємств приватної форми власності, якщо ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» не є замовником у розумінні ст. 2 цього Закону.

Проте, навіть у випадку, якщотовариство є замовником, це питання не є предметом даної справи: суд оцінює лише, чи мав представник належні повноваження у конкретному процесі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що навіть у разі сумнівів у датах договору/довіреності належним підтвердженням повноважень адвоката є ордер і довіреність (постанови ВС від 05.12.2019 у справі № 826/13813/18, від 09.04.2020 у справі № 826/14526/18 тощо).

Колегія суддів зазначає, що повноваження адвоката Кирилова М. С. на представництво інтересів ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у справі № 761/35580/24 підтверджені належним чином ордером і довіреністю, поданими до суду. Дата укладення договору про надання правничої допомоги та дата видачі довіреності не впливають на дійсність самої довіреності та повноваження адвоката. Доводи апеляційної скарги про «недійсність» довіреностей і відсутність правових підстав для представництва є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного прийняття додаткового рішення є такими, що не спростовують понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, доводи апеляційної скарги щодо незаконності прийняття додаткового рішення у даній справи були досліджені під час розгляду заяви відповідача про прийняття додаткового рішення. Таким чином, вважаємо доводи апеляційної скарги про скасування додаткового рішення у даній справі необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Мневеця О. М. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мневеця Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення 03 жовтня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А.Нежура