Справа № 703/4452/25
07 жовтня 2025 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В.
секретаря судового засідання Батаргіної Т.М.
представника позивача Кугота В.Ф.,
третьої особи ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Виконавчого комітету Смілянської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
09.07.2025 орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Виконавчого комітету Смілянської міської ради звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на його утримання.
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати останнього, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки в зареєстрованому шлюбі не перебували.
20.01.2025 ОСОБА_3 взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.
Батько ОСОБА_3 , відповідач в справі, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає, тривалий час проживає за кордоном, не підтримує зв`язку або будь-яких відносин із сином, а в січні 2025 надіслав до служби у справах дітей Виконавчого комітету Смілянської міської ради заяву, за змістом якої не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 .
З листопада 2024 ОСОБА_3 постійно проживає з сестрою по материнській лінії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання є його найближчим родичем, надає йому утримання, забезпечує необхідний догляд, за місцем її проживання створені належні умови для зростання та розвитку дитини.
Виконавчим комітетом Смілянської міської ради 24.06.2025 затверджений висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки батько ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, не здатний забезпечити здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Враховуючи викладене, виконавчий комітет Смілянської міської ради як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 та стягнути із нього аліменти на утримання останнього.
Ухвалою суду від 15.07.2025 відкрите провадження в справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи, призначене підготовче судове засідання, у зв`язку із отриманою інформацією про перебування відповідача за кордоном, його зобов`язано надати відомості про адресу місця постійного проживання для забезпечення отримання процесуальних документів по справі.
Ухвалою суду від 30.07.2025 задоволене клопотання представника позивача та витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин Державного кордону України відповідачем.
Ухвалою суду від 16.09.2025 підготовче провадження в справі закрите, справу призначено до судового розгляду на 07.10.2025.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити.
Третя особа, ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі підтримала, підтвердила, що її рідний брат по матері, ОСОБА_3 , 2010 року народження, з часу смерті в листопаді 2024 року їх матері ОСОБА_4 постійно проживає з нею, вона доглядає та виховує його, вони постійно підтримують сімейні стосунки, характерні для брата та сестри. Батько тривалий час, більше восьми років не проживав з сином та його матір`ю, оскільки виїхав за кордон, точне місце його перебування їй не відоме, за останньою інформацією він проживає на території Республіки Польща. Матеріальної допомоги від його батька, ОСОБА_2 ні вона, ні брат безпосередньо не отримують, хоча батько обізнаний про те, що ОСОБА_3 після смерті матері залишився позбавленим батьківського піклування, заявив, що не має наміру повертатися в Україну для виховання та забезпечення сина. На даний час брат успішно навчається в школі, однак не має паспорту, оскільки вона не є його законним представником або опікуном та не має повноважень звернутися в його інтересах для оформлення відповідного документу. В майбутньому має намір стати опікуном для брата.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, вимоги ухвали про відкриття провадження в справі в частині надання вичерпних відомостей про місце постійного проживання за межами території України, не виконав. Наявні в Єдиному державному демографічному реєстрі відомості про останнє зареєстроване місце проживання за адресою м. Сміла Черкаського району Черкаської області, а також відомості про реєстрацію місця проживання, наведені в копії паспорту громадянина України на ім`я відповідача, свого підтвердження не отримали, тому про дату та час судового розгляду повідомлявся шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 187 ЦПК України.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Клопотання про відкладення судового засідання або ж проведення судового розгляду без його участі, відповідачем не подано.
Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.
У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого главою 11 ЦПК України.
Заслухавши позивача, третю особу, вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
В судовому засіданні учасниками не заперечувалося, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не перебували в зареєстрованому шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , що видане 14.11.2024 Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
З вказаних документів у сукупності слідує, що відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження ОСОБА_3 не на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 06.03.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , створені належні умови для проживання ОСОБА_3 , за вказаною адресою проживають сестра ОСОБА_1 , її чоловік та малолітній син.
Згідно з інформацією, отриманою судом від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетин Державного кордону України відповідачем, ОСОБА_2 востаннє покинув територію України 04.11.2018 через пункт пропуску «Грушів».
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24.06.2025 №337, затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2010 року народження, що цілком відповідає інтересам дитини та є доцільним, оскільки батько тривалий час не проживає із сином, не бере участі в його вихованні, матеріально не забезпечує, відтак ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Вказане сприятиме інтересам неповнолітнього ОСОБА_3 та в майбутньому забезпечить повну та ефективну реалізацію його прав та законних інтересів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону №2402-III).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 лютого 2024 року в справі №455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі №204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі №199/3287/23, провадження № 61-8177св24.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі №202/1931/22, провадження №61-14340св23; від 28 лютого 2024 року у справі №303/4697/22, провадження №61-16164св23; від 23 жовтня 2024 року у справі №464/2040/23, провадження № 61-9216св24).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява №10383/09; рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява №2091/13).

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява №70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 22 листопада 2023 року в справі №320/4384/18, провадження №61-1682св22; від 19 лютого 2024 року в справі №159/2012/23, провадження №61-15840св23; від 21 лютого 2024 року в справі №404/9387/21, провадження №61-13425св23.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

В судовому засіданні з`ясовано думку неповнолітнього ОСОБА_3 щодо позбавлення його батька батьківських прав щодо нього, останній підтвердив позицію, наведену в його письмовій заяві від 29.04.2025 про те, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Додатково пояснив, що батька востаннє бачив більше 7 років тому, відносин із ним не підтримує. Після смерті в листопаді 2024 року матері, спілкувався із батьком по телефону, той пропонував забрати його проживати в Іспанію, однак він відмовився, інших проявів турботи від батька не пригадує.

Встановлені судом обставини дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_2 , тривалий час, понад 7 років, проживає окремо від сина, випадки їх спілкування є поодинокими та виключно з допомогою телефону, протягом вказаного часу він не виявляв батьківської турботи та не брав жодної участі у вихованні, матеріальному забезпеченні сина, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, оскільки жодних відомостей про існування таких обставин суду не повідомлено, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що позбавляють відповідача можливості підставно заперечувати проти задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до вимог ст. 182 цього Кодексу при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями частини 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів.

Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять та відповідачем не подано.

Згідно положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням наведеного та керуючись в першу чергу інтересами неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки факт ухилення батька від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо виховання дитини, доведено вказаними доказами.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 258-259, 264-266, 268 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь закладу або особи, на утриманні яких буде перебувати дитина, починаючи з 09.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп, який зарахувати на рахунок: UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві 22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення суду у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Виконавчий комітет Смілянської міської ради (як орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей), адреса м. Сміла Черкаського району Черкаської області, вул. Незалежності, 37, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складене 13.10.2025.

Суддя: І.В.Овсієнко