30 вересня 2025 року Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючої судді - Панас О.В.
при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -
в с т а н о в и в:
У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.
Просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 3 000 доларів США, витрати на сплату судового збору у розмірі 1097,06 грн. та за витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн..
Свої вимоги обґрунтував наступними доводами.
21 січня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір позички № 1. Згідно умов даного договору ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США. Факт передачі коштів підтверджується розпискою про отримання коштів від 21.01.2023 року.
Пунктом 3 Договору позики було передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику у строк до 21.06.2023 року. Однак, свої зобов`язання позичальник не виконав, грошові кошти не повернув.
03.07.2023 року на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про повернення коштів.
Оскільки ОСОБА_2 не виконав умови договору позики на підтвердження якого була складена розписка від 21.01.2023. кошти за позикою він не повернув, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 21.01.2023 у розмірі 3000 доларів США.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією. 01.08.2025 до суду повернуте поштове відправлення про виклик у судове засідання призначене на 30.09.2025 з відміткою про відсутність адресату за вказаною адресою. З заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Письмового відзиву на позов не подав, причину неявки суду не повідомив.
Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умовим, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судових повісток є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
За наведених обставин, суд вважає, що відповідач у належний спосіб був повідомлений про дату судового засідання , а тому у відповідності до ч.1ст.223 ЦПК можливо розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого представник позивача не заперечує.
Ухвалою суду від 11.09.2023 р. прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи з викликом сторін.
Ухвалою суду від 20.03.2024 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики щупинене до набрання чинності судового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, яка перебуває у провадженні Корецького районного суду Рівненської області ( справа № 563/389/24).
Ухвалою суду від 29.04.2025 поновлено провадження у справі, призначений судовий розгляд з викликом сторін.
Дослідивши надані докази, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення.
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.
Відповідно до ч.2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання , повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
За ст. 530 ЦК України, Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З глянутого судом у судовому засіданні Договору позики (оригінал) встановлено, що 21 січня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 1. Згідно п. 2 умов даного договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США.
Пунктом 3 Договору позики передбачено, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику у строк до 21.06.2023 року, при цьому повернення позики має бути здійснено рівною частиною. Договір позики безвідсотковий (п.4).
Факт передачі коштів підтверджується оглянутою судом розпискою, виданою ОСОБА_2 від 21.01.2023 року (оригінал), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 підтверджує факт отримання коштів від ОСОБА_1 в сумі 3000,00 доларів США.
03.07.2023 року на адресу ОСОБА_2 адвокат Ткачука М.М. було направлено вимогу про повернення коштів.
Рішенням Корецького районного суду від 07.02.2025 ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 21.01.2023 неукладеним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупністю достовірних та належних доказів підтверджується укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики, за яким ОСОБА_3 взяв у борг 3000,00 доларів США, які у визначений договором строк не були повернуті позичальником

Оскільки позика не повернута, то виникла заборгованість у відповідача перед позивачем, яка підлягає до стягнення у сумі 3000,00 доларів США рішенням суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати оплата судового збору в сумі судовий збір в сумі 1097, 06 грн. Щодо вимоги позивачки про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду мають бути надані такі документи: договір про надання правової допомоги; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги; детальний опис вчинених дій (наданих послуг). Надання суду вказаних документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правничу допомогу. На підтвердження факту понесених судових витрат, позивачем надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 26.06.2023, та копії платіжних інструкцій від 27.06.2023 на суму 1000,00 грн. та від 31.08.2023 р. на суму 3610,00 грн. При визначенні розміру компенсації за правничу допомогу суд враховує, складність справи, яка є малозначною справою, розглядалася у спрощеному позовному провадженні, без участі сторін, незначний об`єм робіт виконаний безпосередньо адвокатом. Крім того, з долучених до справи доказів не вбачається жодного запиту адвоката, достовірних доказів затрати визначеного робочого часу адвоката на спілкування, підготовку нормативної бази позову та пред`явлення його до суду, фактично витраченого часу в судових засіданнях. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 1500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд , в и р і ш и в: Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 3000 (три тисячі) доларів США. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1097 (одна тисяча дев`яносто сім) грн. 06 коп., та витрати на правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення виготовлене 30.09.2025.

Суддя О.В.Панас