Справа № 491/402/25
УХВАЛА

06 жовтня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого у справі судді - Желяскова О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Рачкової І.В.,

учасників справи: представника позивачки - адвоката Юраш І.О.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ананьїв Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2025 року до Ананьївського районного суду Одеської області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Юраш Ірина Олександрівна, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Ананьївського районного суду Одеської області Надєр Л.М. від 06 червня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с.18).

В подальшому, після відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 27 серпня 2025 року по вказаній цивільній справі було задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Ананьївського районного суду Одеської області Надєр Л.М.

У зв`язку із зазначеним справу № 491/402/25 за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Юраш Ірина Олександрівна, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей було передано для повторного автоматизованого розподілу судових справ. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Желяскову О.О.

Враховуючи викладене, справа № 491/402/25 за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Юраш Ірина Олександрівна, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей була прийнята суддею до свого провадження (а.с.47).

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула. Натомість її представник - адвокат Юраш Ірина Олександрівна, яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1514701 від 13 травня 2025 року (а.с.11), в судовому засіданні заявила про відвід головуючому у справі судді Желяскову О.О. з причини сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, оскільки відповідач раніше працював в Ананьївському районному суді Одеської області.

Відповідач ОСОБА_1 проти заяви представника позивачки заперечив, зазначивши, що вже сплинув тривалий час як він працював в суді та наразі працює на іншій посаді.

Заслухавши думку учасників судового засідання, розглянувши заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на підставі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Чинним законодавством визначені певні обставини, які виключають участь в розгляді справи судді.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини має визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Відповідно до пунктів 1.1 та 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006року, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого постороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі. Суддя повинен заявити самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли посторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Згідно з пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від нього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський Суд з прав людинизвертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (справи «Бєлілос проти Швейцарії» та «Очолан проти Туреччини») і застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд (справи «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії» та «Веттштайн проти Швейцарії»).

Щодо формування складу суду, то Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча й розподіл справи конкретному суду підпадає під «свободу розсуду», якою користуються національні органи влади у такому випадку, потрібно переконатися, що цей розподіл був сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції та, зокрема, з його вимогами незалежності та неупередженості (Рішення в cпpaвi Moiseyev проти Росії від 09 жовтня 2008 року, заява N62936/00, параграф 176). У цьому контексті важливо врахувати, що на стадії розгляду цивільної справи по суті в суді першої інстанції, суд досліджує всі матеріали справи та надає їм оцінку. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (стаття 89 ЦПК України).

В пункті 104 рішення Європейського Суду з прав людинив справі «Олександр Волков проти України» (заява N 21722/11) від 27 травня 2013 року зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення в справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А N255, п. п. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Аналогічно в пункті 66 рішення Європейського Суду з прав людиниу справі «Бочан проти України» (заява N 7577/02) від 03 травня 2007 року зазначено, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

При цьому поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості» є оціночним, тлумачення та використання якого залежить від суб`єктивного усвідомлення певних обставин особою, яка його застосовує, виходячи зі свого внутрішнього переконання та власного ставлення до них.

За таких обставин, з метою недопущення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, які виникли у сторони позивачки, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про відвід головуючому по справі судді Желяскову О.О., а справу передати до канцелярії суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 36, 39-40 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивачки - адвоката Юраш Ірини Олександрівни про відвід головуючому судді Желяскову О.О. у цивільній справіза позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити.

Цивільну справу № 491/402/25 (провадження № 2/491/353/25) передати до канцелярії Ананьївського районного суду Одеської області для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала суду згідно частини першої статті 261 ЦПК України набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу суду згідно частини другої статті 353 ЦПК України може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Копію цієї ухвали вручити/надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.

Суддя О.О. Желясков