УХВАЛА

13 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 521/12639/23

провадження № 61-5685ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє

адвокат Рогаліна Ганна Василівна, на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності та стягнення грошової компенсації.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року позов задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частину автомобіля марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на автомобіль марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки у праві власності на автомобіль марки JEEP Patriot,

2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ,

у розмірі 116 485,50 грн.

Стягнено зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір

у розмірі 1 368,27 грн, 3 000 грн витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи/експертного дослідження з визначення ринкової вартості автомобіля марки JEEP Patriot, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1 ,

номерний знак НОМЕР_2 , та 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 1 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рогаліна Г. В., залишено без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 серпня

2024 року без змін.

2 травня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла адвокат Рогаліна Г. В., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 1 квітня 2025 року.

20 травня 2025 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 1 квітня 2025 року.

Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року задоволено частково заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Борогана В. В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Стягнено зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного провадження,

у розмірі 10 000 грн.

7 липня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рогаліна Г. В., за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала клопотання про зупинення виконання рішення суду першої інстанції.

17 липня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рогаліна Г. В., засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Борогана В. В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Крім того, заявник просить касаційний суд зупинити виконання додаткової постанови суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу

(далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним),

пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів

(абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень встановлено, що ціна позову складає 116 485,50 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250=757 000 грн).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша

статті 270 ЦПК України).

Частинами третьою та четвертою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У постанові від 1 листопада 2023 року у справі № 202/3681/16 Верховний Суд зазначив, що тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи висновок суду касаційної інстанції, викладений в ухвалі від 20 травня 2025 року, про те, що судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України додаткова постанова Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у цій справі також не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, стаття 129 якої основними засадами судочинства, серед інших, визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім перегляду судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду

і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі.

У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Оскільки касаційний суд відмовив у відкритті провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла адвокат Рогаліна Г. В., на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 1 квітня 2025 року, а також за касаційною скаргою заявника на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, відсутні правові підстави для розгляду Верховним Судом клопотання про зупинення виконання судових рішень.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рогаліна Ганна Василівна, на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська