Номер провадження: 22-ц/813/3785/25
Справа № 523/4650/24
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 13.07.2022 року. по 31.01.2024 року, в загальному розмірі 372 258,06 грн, мотивуючи це тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року у справі №523/7559/22, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.12.2023 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були стягнути аліменти у розмірі 20 000,00грн щомісячно, починаючи з 13.07.2022 року до повноліття сина. На підставі рішення, судом було видано виконавчий лист на підставі якого було відкрито виконавче провадження. Станом на 16.02.2020 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на суму 372 258,06 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем. Навівши розрахунок пені по аліментам у позовній заяві, розмір якої на думку позивачки складає розмір заборгованості по аліментам, просить задовольнити її позовні вимоги, стягнувши з відповідачам на свою користь пеню у розмірі 372 258,06грн

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання, призначене на 16.09.2025 року на 15:30 год. позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 16.09.2025 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з того, щовина ОСОБА_2 у простроченні сплати аліментів за період визначений позивачкою у позовній заяві з 13.07.2022 року по 31.01.2024 року відсутня, оскільки рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили вже після перегляду його в апеляційному порядку - 13.12.2023 року і заборгованість по аліментам виникла унаслідок тривалого розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів у повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

- ОСОБА_2 на підставі посвідки на постійне проживання для бенефіціара тимчасового захисту № НОМЕР_1 від 03.05.2022 року на сьогоднішній день проживає на території Румунії;

- з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси 13.07.2022 року;

- рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року у справі №523/7559/22, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були стягнуті аліменти у розмірі 20 000 грн щомісячно, починаючи з 13.07.2022 року до повноліття сина. Рішення суду набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 14.12.2023 року;

- на виконання вказаного судового рішення районним судом було видано виконавчий лист, на підставі якого 07.02.2024 року державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі було відкрите виконавче провадження № 74075479;

- згідно з представленими суду доказами з боку представника відповідача, остання ознайомилась з постановою Одеського апеляційного суду лише 13.03.2024 року в Суворовському районному суду м. Одеси;

- згідно з листом начальника Суворовського відділу ДВС у м. Одесі від 30.09.2024 року ОСОБА_2 були проведені сплати аліментів: у лютому 2024 року 3 550,00 грн, березні 2024 року 3 269,00 грн, квітні 2024 року 3 269,00 грн, травні 2024 року 40 000,00 грн, липні 2024 року 40 000,00 грн, серпні 2024 року 40 000,00 грн, вересні 2024 року - 40 000,00 грн. Вперше оплату по аліментам здійснено 14.02.2024 року.

Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам станом на 03.10.2024 року, виконаного головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі вбачається, що у лютому 2024 року від боржника надійшла оплата 51 819 грн.

На запит Одеського апеляційного суду Пересипський ВДВС у м. Одесі надав уточнюючий розрахунок станом на 15.09.2025 року, відповідно до якого вперше державним виконавцем в якості оплати боржника по аліментам у лютому 2024 року було зараховано 51 819 грн, які складаються з поточної оплати - 3 550 грн та 48 269 грн за наданими стягувачем квитанціями за попередньо сплаченими платежами по аліментам.

При цьому самих квитанцій до справи не додано ані державним виконавцем ані стягувачем (позивачем).

Колегія суддів виходить з такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанцій встановлено і сторонами не заперечується, що відповідач будучи платником аліментів на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20 000 грн щомісячно і до досягнення сином повноліття на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.03.2023 року. Допущено негайне виконання рішення суду.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області набрало законної сили після залишення його без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.12.2023 року.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Отже, рішення суду першої інстанції є обов`язковим для ОСОБА_2 з 30.03.2023 року в частині сплати присуджених аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 20 000 грн.

За правилами частин 1, 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно положень частини 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

При цьому відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що після набрання рішенням суду законної сили відповідач будучи обізнаним про рішення суду в тому числі і про постанову суду апеляційної інстанції від 14.12.2024 року, мав сплачувати аліменти у розмірі встановленому судом і не зважаючи на тривалий розгляд справи в судах першої та другої інстанцій не мав відповідних та заслуговуючих на увагу перешкод для сплати аліментів.

З таким доводом колегія суддів погоджується лише частково з огляду на таке.

Оскільки, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року допущено негайне виконання даного рішення у розмірі 20 000 грн, тобто у розумінні ст. 430 ЦПК України в межах платежу за один місяць стягнутих аліменті, з 30.03.2023 року в ОСОБА_2 виник обов`язок по його сплаті. Так як ОСОБА_2 даний обов`язок не виконав вчасно то в межах даної суми у нього виникло прострочення сплати аліментів, починаючи з 01.04.2023 року.

До суду з позовом ОСОБА_1 звернулась 14.03.2024 року.

Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по боржнику ОСОБА_2 сформованого державним виконавцем Суворовського відділу ДВС у м. Одесі станом на 03.10.2024 року доводиться той факт, що ОСОБА_2 були проведені сплати аліментів: у лютому 2024 року 51 819 грн, в тому числі оплата 3 550 грн та 48 269 грн зараховані в оплату за наданими стягувачем квитанціями за попередньо сплаченими платежами; березні 2024 року 3 269,00 грн, квітні 2024 року 3 269,00 грн, травні 2024 року 40 000,00 грн, липні 2024 року 40 000,00 грн, серпні 2024 року 40 000,00 грн, вересні 2024 року - 40 000,00 грн

При цьому самих квитанцій за попередньо сплаченими платежами по аліментам на суму 48 269 грн до лютого 2024 року, які державним виконавцем зараховані в якості оплати заборгованості по аліментам, до справи не додано ані державним виконавцем, ані стягувачем (позивачем), ані самим боржником (відповідачем).

При таких обставинах колегія судів позбавлена можливості чітко визначити точний період оплати і розмір заборгованості по аліментам.

Разом з тим, виходячи з розрахунку, колегія суддів вбачає, що заборгованість станом на лютий 2024 року була наявна, що свідчить про неповноту сплати аліментів.

Враховуючи, що справа розглядалась понад розумний строк і з приводу розміру аліментів, які підлягали стягненню на користь позивача між сторонами існував спір, зобов`язання у відповідача виникло з набранням рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, тобто з 14.12.2024 року.

З урахуванням платежів, які здійснені відповідачем до лютого 2024 року і не наданням копій цих квитанцій, які зараховані в оплату аліментів державним виконавцем у лютому 2024 року як здійснені за попередній період, та були надані державному виконавцю самим позивачем, однак не були додані останньою до справи, колегія суддів погоджується з висновком районного суду в частині відсутності підстав для нарахування пені за аліментами після набрання законної сили рішенням суду, оскільки відсутня вина відповідача у виникненні заборгованості, яка утворилася з незалежних від нього причин через наявність судового спору, який вирішувався понад розумний строк як в суді першої, так і суді апеляційної інстанції.

Крім того, позивач сама надала державному виконавцю квитанції про сплату відповідачем аліментів до лютого 2024 року в загальній сумі 48 269 грн, які були зараховані державним виконавцем в якості оплати заборгованості за аліментами, яка утворилась на лютий 2024 року.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави для стягнення пені за рішенням суду, яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду 14.12.2023 року.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що станом на час перегляду справи на вересень 2025 року заборгованість по аліментам зменшилась з 372 258,06 грн станом на лютий 2024 року до 33 901,06 грн тобто в 11 разів.

Разом з тим, заборгованість по сплаті аліментів у межах одного негайного платежу виникла з вини ОСОБА_2 починаючи з 30 березня 2023 року (дата ухвалення рішення судом першої інстанції, яке в подальшому було оскаржене ОСОБА_2 ). Так як негайне виконання рішення суду зі сплати аліментів за один місяць не було сплачено ОСОБА_2 , починаючи з квітня 2023 року по лютий 2024 року, то нарахування пені слід здійснювати з наступного місяця, що йде за місяцем в якому необхідно було здійснити поточну сплату аліментів.

У даному випадку таким періодом буде починатися з 01 травня 2023 року по 31 січня 2024 року (як заявлені вимоги та здійснений позивачем розрахунок), протягом 276 днів було допущено винну заборгованість. Виходячи з 20 000 грн х 1% х 276 = 55 200 грн, тобто дана сума і буде становити розмір неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів в межах періоду нарахування пені згідно заявленого позову.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені по аліментам у розмірі 55 200 грн. В решті вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.05.2023 року по 31.01.2024 року, в загальному розмірі 55 200 гривень.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 30.09.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова