Справа № 612/400/25
Номер провадження 2/629/1202/25
23.09.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., адвоката Легези М.О., представника відповідача Ковпик О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Лозова в загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа начальник Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Павлюченко Андрій Сергійович, про компенсацію матеріальної та моральної шкоди, суд -
10.06.2025 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської з Близнюківського районного суду Харківської області надійшли матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа начальник Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Павлюченко Андрій Сергійович, про компенсацію матеріальної та моральної шкоди.
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, про компенсацію матеріальної та моральної шкоди, в якій просить стягнути на його користь з Державного бюджету України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 512000 грн. та майнову шкоду у сумі 345189,10 грн. Позов обґрунтовує тим, що підставою для відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними рішеннями, дією і бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, є виправдувальний вирок суду від 11.03.2021р., який вступив у законну силу, яким було встановлено, що: ОСОБА_1 був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності; відносно ОСОБА_1 незаконно застосували запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; був незаконно накладений арешт на майно ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 був незаконно відсторонений від роботи; на роботі та по місту проживання ОСОБА_1 третьою особою незаконно поширювалися свідомо неправдиві відомості. З вини третьої особи відповідача порушені права ОСОБА_1 не поновлені, ОСОБА_1 був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону. З вини третьої особи відповідача навмисно було порушено психологічне благополуччя ОСОБА_1 , що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків. З вини третьої особи відповідача, протягом тривалого часу, ОСОБА_1 , завідомо невинний, змушений був витрачати свій особистий час і звертатися до суду та адвоката за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, навмисно злочинно порушених третьою особою відповідача, що привело до позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, неможливості продовжити активне особисте життя, так як незаконні дії третьою особи відповідача завдали непоправну шкоду його престижу та діловій репутації, у недоторканості його невід`ємних прав і свобод, у психологічному дискомфорті та почуття несправедливості, що вимагало від ОСОБА_1 докласти значних додаткових зусиль для організації свого життя, які призвели до моральних страждань. Внаслідок пред`явлення незаконного обвинувачення, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, які ОСОБА_1 не робив, та незаконного тривалого перебування під слідством і судом з 21 листопада 2019р. по 01 квітня 2025р., тобто 64 місяця, то відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 складає 512000 грн.
Ухвалою судді від 12 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в загальному позовному провадженні.
Не погодившись з позовом представник відповідача подала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню, оскільки позивач перебував під слідством та судом з 21.11.2019 по 04.03.2024, що складає 4 роки, 3 місяця та 13 днів. Проте, у позові позивач помилково зазначає, що він перебував під слідством та судом 64 місяців. В обґрунтування визначення суми відшкодування позивач зазначив лише загальні фрази. Крім того, в рамках кримінального провадження стосовно позивача не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відсутні дані про зміну в сторону погіршення стану його здоров`я, матеріали не містять доказів застосування органами досудового розслідування відносно позивача морального чи фізичного впливу, причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням заходів у кримінальному провадженні та наслідками для позивача. Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивачем не викладено обставин, що підтверджують спричинення йому будь-якої моральної шкоди внаслідок незаконних дій держави, не наведено доказів на підтвердження доводів позовної заяви, не зазначено причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів та нібито спричиненої йому моральної шкоди, вважав, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір не підлягає задоволенню. Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 343773,00 грн в якості відшкодування витрат на правову допомогу вважає, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено їх обґрунтований розмір, реальність адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумність їхнього розміру. Так, необґрунтованою є як вартість вивчення матеріалів кримінального провадження так і складання процесуальних документі, додаткових угод щодо участі адвоката у судах апеляційної та касаційної інстанціях не надано, гонорар успіху взагалі не передбачений укладеним Договором, не доведено, що транспортні видатки та витрати на копіювання здійснені під час надання послуг у справі №612/2/20 в Близнюківському районному суді
03.07.2025 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з викладених підстав у відзиві.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.
21 листопада 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.2 ст. 364 КК України. (а.с.7-10)
27 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області застосовано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. (а.с.24-25)
28 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Близнюківського районного суду Харківської області відсторонено ОСОБА_1 від посади начальника Відділу освіти, молоді та спорту Близнюківської районної державної адміністрації строком до 21 січня 2020р. включно. (а.с.26-28)
04 лютого 2020 року ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області відсторонено ОСОБА_1 від посади начальника Відділу освіти, молоді та спорту Близнюків ської районної державної адміністрації строком до 03.04.2020 року. включно. (а.с.32).
25 травня 2021 року ухвалою Харківського апеляційного суду виправдувальний вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 11 березня 2021р. залишено без змін. Апеляційну скаргу прокурора - залишено без задоволення. (а.с.44-52).
17 листопада 2021р. колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, розглянувши касаційну скаргу прокурора Павлюченко А.С, постановила частково задовольнила скаргу, скасувала ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 травня 2021р., та призначила новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
04 березня 2024 року ухвалою Полтавського апеляційного суду вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 11 березня 2021р. щодо ОСОБА_1 залишено без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. (а.с.53-56).
01 квітня 2025р. Постановою Верховного суду Касаційного кримінального суду касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 без змін.
У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною третьою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, водночас визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.
Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 27 липня 2023 року у справі № 568/499/16.
У постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 214/6982/13-ц, від 15 червня 2022 року у справі № 521/1347/18, від 16 серпня 2023 року у справі № 466/2780/21 викладено правовий висновок, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.
Тобто, визначений розмір відшкодування моральної шкоди, якщо він перевищує гарантований законом розмір компенсації, має бути обґрунтований позивачем і мотивований судом з посиланням на конкретні обставини справи.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Визначення розміру моральної шкоди не у мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Разом з тим, судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення однотипних правопорушень.
Схожий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 372/4399/15-ц.
Слід також врахувати, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначається судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на момент відшкодування.
Судом встановлено, що у зв`язку з притягненням позивача до кримінальної відповідальності, він тривалий час перебував під слідством і судом, відносно ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який обмежував його у праві пересування, позивача було відсторонено від роботи, у зв`язку з чим суд вважає, що позивачу були спричинена моральна шкода, яка полягає в душевних хвилюваннях, які виразилися в тому, що був порушений нормальний ритм життя позивача, оскільки він вимушений був витрачати час та зусилля на те, щоб доводити свою невинуватість, що призводило до переживання та хвилювання стосовно своєї подальшої долі.
Разом з тим, в пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.
Тому, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.
Враховуючи зазначене, доводи представника позивачки про те, що сума обрахованої шкоди ОСОБА_1 повинна розраховуватися, починаючи з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 21 листопада 2019 року до 01 квітня 2025 року (завершення розгляду справи у Верховному Суді) є хибною та суперечить практиці Верховного Суду.
Таким чином, стороною позивача, здійснений помилковий розрахунок моральної шкоди в розмірі 512000 грн. із розрахунку часу незаконного перебування під слідством 64 місяця: з 21.11.2019 (вручення повідомлення про підозру) по 01.04.2025 (Постанова Верховного Суду про залишення виправдовувального вироку без змін).
В даному випадку, судом наводиться розрахунок відшкодування моральної шкоди за період з 21.11.2019 - з часу вручення повідомлення про підозру - по дату набрання вироком законної сили 25.05.2021 відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду про залишення виправдовувального вироку без змін, та з скасування ухвали Харківського апеляційного суду від 25.05.2021 року та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.11.2021 року - по дату набрання вироком законної сили 04.03.2024 відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду про залишення виправдовувального вироку без змін, виходячи із розрахунку 3 роки, 8 місяця і 20 днів (судом розраховується як за 1 місяць), загалом 45 місяці, у розмірі: 360000,00 грн. (8000 х 45).
Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі: з 1 січня - 8000 гривень.
При цьому, не заслуговують на увагу доводи відповідача, що при обчисленні компенсації моральної шкоди необхідно виходити із положень ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн, з таких підстав.
Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.
Зміни до ст. 13 вказаного Закону законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України "Про Державний бюджет України".
До того ж, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Верховного Суду від 22.07.2020 в справі № 495/6187/16, зазначено, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Щодо вимоги про відшкодування майнової шкоди у сумі 345189,10 грн., суд зазначає наступне.
Вирішуючи питання про відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 306/1198/17, провадження № 61-9263св19, Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Указана судова практика є незмінною.
У даній справі на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження представник надав суду відповідні документи: договір про надання правової допомоги від 16.01.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та захисником-адвокатом Легезою М.А.; додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 року; Акт прийому передачі наданої правової допомоги з урахуванням рекомендованих мінімальних ставок адвокатського гонорару за період з 16.01.2020 року по 14.04.2025 року; квитанції до прибуткових касових ордерів; рішення судів усіх інстанцій, де серед учасників судових засідань зазначено захисника-адвоката Легезу М.А.
Разом з тим, в Акті прийому передачі наданої правової допомоги за період з 16.01.2020 року по 14.04.2025 року вказані дії вчинені адвокатом та їх вартість, однак не зазначено скільки часу було витрачено на конкретну дію, як і не надані копії клопотань, заяв, скарг на підтвердження їх наявності та для оцінки відповідності змісту клопотань, заяв, скарг вартості зазначеної адвокатом.
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували кількість відпрацьованого часу адвокатом Легеза М.О. для надання правової допомоги ОСОБА_1 , або здійснення ним витрат необхідних для надання правової допомоги у межах даного кримінального провадження, матеріали справи не містять, окрім участі в судових засіданнях в Близнюківському районному суді Харківської області (15 судових засідань, що також підтвердив відповідач), 25.05.2021 року в Харківському апеляційному суді, 04.03.2024 в Полтавському апеляційному суді, 17.11.2021, 01.04.2025 в судових засіданнях в Верховному суді без надання часу перебування в цих судових засіданнях, що вбачається із долучених: ухвали Харківського апеляційного суду від 25.05.2021 року, ухвали Полтавського апеляційного суду від 04.03.2024; постанови Верховного Суду від 17.11.2021 року, постанови Верховного Суду від 01.04.2025.
Крім того, Договір від 16.01.2020 року, Додаткова угода № 1 до Договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 року, надані прибуткові касові ордери № 49 від 17.11.2021 року та без номеру від 26.01.2020 року мають суперечності, а саме:
Також, ні Договір від 16.01.2020 року, ні Додаткова угода № 1 до Договору про надання правової допомоги від 20.01.2020 року не містить відомостей про порядок обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом.
Стосовно транспортних витрат на для поїздки до Близнюківського районного суду, то суду не були надані належні та допустимі докази на підтвердження того скільки палива було витрачено на поїздки, його вартість, крім того відсутні докази, що адвокат користувався автомобілем, а не іншим видом транспорту (поїзд, автобус). Не обгрунтованими є витрати на копіювання в розмірі 1981,10 грн., оскільки вони не підстверджені належними та допустимими доказам.
Таким чином, наданими представником позивача доказами не підтверджуються понесені позивачем витрати на юридичну допомогу та майнова шкода саме у розмірі 345189,10 грн.
З огляду на викладене, перевіривши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
В силу положень п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даними позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає.
Керуючись ст.ст.12,81,141,247,263-265,268,279 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа начальник Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Павлюченко Андрій Сергійович, про компенсацію матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог, відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Держава Україна в особі Харківської обласної прокуратури, місцезнаходження: м.Харків, вул.Б. Хмельницького, буд.4, .

Третя особа: начальник Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Павлюченко Андрій Сергійович, місцезнаходження: Харківська область, м.Лозова, вул.Богданівська. буд.17.

Повний текст рішення виготовлений 03.10.2025.

Суддя Наталія ЦЕНДРА