Справа № 588/1005/25
Провадження № 2/588/456/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючого судді Огієнка О.О., за участю секретаря судових засідань Гаврилович Я.Д., представника позивачки ОСОБА_1 , представниці відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_1 у червні 2025 року звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 з указаним позовом, який мотивував тим, що його довірителька з 2022 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4 , без реєстрації шлюбу. За час цих відносин у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом із матір`ю та повністю знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач на даний час проживає окремо та ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, що ставить позивачку у вкрай скрутне матеріальне становище.

У зв`язку з наведеним, представник позивачки просить суд: 1) стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, які стягувати до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Ухвалою суду від 11.06.2025 було відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

29.08.2025 представниця відповідача ОСОБА_2 подала відзив на позов, у якому вказала, що позовна заява про стягнення аліментів є безпідставною та необґрунтованою, оскільки відповідач належним чином виконує свій обов`язок щодо утримання сина ОСОБА_6 та щомісячно добровільно сплачує аліменти. Зокрема відповідач щомісячно відправляв позивачці кошти на утримання сина: 22.08.2024 2000 грн, 03.09.2024 4000 грн, 16.10.2024 4000 грн, 03.11.2024 2000 грн, 14.11.2024 2000 грн, 25.11.2024 4000 грн, 05.12.2024 4000 грн, 09.01.2025 8000 грн, 04.02.2025 4000 грн, 16.02.2025 2000 грн, 05.03.2025 2000 грн, 12.03.2025 4000 грн, 21.03.2025 2000 грн, 05.04.2025 4000 грн, 20.04.2025 - 3000 грн, 25.04.2025 1300 грн, 05.05.2025 4000 грн, 01.06.2025 4000 грн, 01.07.2025 5000 грн. Також представниця відповідача зазначила, що позивачка вводить суд в оману вказуючи у позовній заяві, що відповідач нібито ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище, оскільки проаналізувавши інформацію з її профілю в соціальній мережі «Facebook» складно зробити висновок, що людина знаходиться у вкрай скрутному матеріальному становищі. Крім того, вкрай скрутне матеріальне становище позивачки спростовується договором оренди житлового приміщення у м. Вінниця, згідно п. 1.2 якого, за згодою сторін цим договором встановлюється плата за оренду таунхауса у розмірі 30000 грн, а перший платіж вноситься у розмірі 60000 грн. Оскільки позовні вимоги є надуманими, безпідставними та необґрунтованими, витрати позивачки на правничу допомогу у розмірі 6000 грн не підлягають стягненню з відповідача. Навіть у разі часткового задоволення позову, сума 6000 грн є неспівмірною зі складністю справи, що не вимагала значного обсягу правничої роботи, справа є типовою. Позивачка не надала детального опису робіт адвоката на підтвердження реальності виконаних дій.

У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав пославшись на обставини викладені у позовній заяві. Також представник вказав, що дитина проживає з матір`ю, тому вона має право на отримання аліментів. Відповідач заробляє набагато більше коштів ніж перераховує позивачці на утримання дитини. Ті перекази не дозволяють забезпечити дитину всім необхідним. Скільки коштів пересилав відповідач не впливає на вирішення спору, оскільки аліменти стягують з моменту звернення до суду з позовом.

Представниця відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві та зазначила, що позивачка поїхала до м. Вінниця, сім`я розпалася, але відповідач не ухилявся від сплати аліментів, належним чином виконує свої обов`язки, забирав дитину до себе, придбавав речі. Відповідачем не оспорюється та обставина, що дитина проживає разом із позивачкою.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом установлено, що позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тростянець Охтирського району Сумської області (а.с. 6).

Позивачка проживає разом із сином ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8).

У період з серпня 2024 року по вересень 2025 року відповідач перераховував кошти позивачці на утримання сина в різному розмірі, а саме: 03.09.2024 4000 грн, 16.10.2024 4000 грн, 14.11.2024 2000 грн, 25.11.2024 4000 грн, 05.12.2024 4000 грн, 09.01.2025 8000 грн, 04.02.2025 4000 грн, 05.03.2025 2000 грн, 12.03.2025 4000 грн, 21.03.2025 2000 грн, 25.04.2025 1300 грн, 05.05.2025 4000 грн, 01.06.2025 4000 грн, 01.07.2025 5000 грн; 01.08.2025 4000 грн, 01.09.2025 4000 грн (а.с. 39-54, 67-68).

Суд не приймає як належні докази на підтвердження сплати відповідачем аліментів на дитину платіжні інструкції: від 20.08.2024 на суму 2000 грн, від 03.11.2024 на суму 2000 грн, від 22.08.2024 на суму 2000 грн, оскільки в призначенні платежу зазначено «переказ власних коштів», що не дає можливості ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 05.08.2025 по справі № 390/2379/24.

Отже судом установлено, що позивач сплачує аліменти на дитину, але між сторонами існує спір щодо розміру аліментів.

Також суд не приймає як належні докази, додані представницею відповідача до відзиву скрін-шоти із профілю позивачки в соціальній мережі «Facebook», оскільки вони не місять інформації щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, зокрема, що вході судового розгляду не установлено обставин про те, що малолітній ОСОБА_5 , 2024 року народження, маєнезадовільний стан здоров`я чи потребує додаткових витрат на розвиток його здібностей.

Відповідач є особою працездатного віку.

Доказів на підтвердження відомостей про незадовільний стан здоров`я відповідач не подав.

Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, суд вважає розумним та справедливим визначити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/4частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно.

Отже позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення представником позивачки позову, тобто з 09.06.2025.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка при зверненні до суду з позовом судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, суд враховує таке.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник позивачки в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 20.05.2025; ордер на надання правничої допомоги адвокатом Покоєвич А.О. від 02.06.2025; розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якого вартість послуг складає 6000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 30.05.2025 про сплату ОСОБА_3 адвокату Покоєвич А.О. коштів за надання правничої допомоги в розмірі 6000 грн. (а.с. 10-13).

Указані докази підтверджують факт понесення ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 6000 грн.

Представницею відповідача у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Дослідивши надані представником позивачки докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке.

Згідно розрахунку витрат на правову допомогу до складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката включені наступні послуги, робота адвоката: зустріч, консультація клієнта, ознайомлення з документами для надання правничої допомоги, на що витрачено 1,5 год., а вартість склала 3000 грн; підготовка позовної заяви/клопотання - 3000 грн, що скало загальну суму у розмірі 6500 грн (а.с. 12).

Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, оскільки дана справа відноситься до категорії малозначних, а судова практика у справах цієї категорії є сталою і не потребувала значного часу для роботи адвоката.

Позовна заява складається із 2 аркушів, тому її складання, враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить складності.

Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне визначити суму відшкодування витрат ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу в даній справі у розмірі 4000 грн.

Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 09.06.2025.

Рішення суду про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць з 09.06.2025 по 08.07.2025 включно.

Стягнути із ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти на відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О. О. Огієнко