УХВАЛА

30 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 521/18707/22

провадження № 61-14739св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2023 року у складі судді Сегеди О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у складі колегії суддів Дришлюка А. І., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим у подальшому, до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджував, що його звільнення проведено у зв`язку із скороченням посади начальника відділу правового забезпечення Південного регіону Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питаньпідприємства, якого не відбулося, оскільки після його звільнення на посаді начальника відділу правового забезпечення працює інша особа, а саме ОСОБА_3 , який на підставі наказу від 09 листопаду 2021 року № 1616-к без зазначення правових підстав був переведений з посади провідного юрисконсульта відділу на посаду начальника відділу.

Позивач вважав, що наказ відповідача від 07 грудня 2022 року № 1755-к про його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів України про працю (далі - КЗпП України) є незаконним, оскільки фактично скорочення посади начальника відділу правового забезпечення Південного регіону Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань підприємства не відбулося, так як на цій посаді після його звільнення працює інша особа.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд:

визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» від 07 грудня 2022 року № 1755-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правового забезпечення Південного регіону Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» (робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11);

стягнути з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням 01 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав незаконним та скасував наказ ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» від 07 грудня 2022 року № 1755-к про звільнення ОСОБА_1 із 07 грудня 2022 року з посади начальника відділу правового забезпечення Південного регіону Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань (робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11).

Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правового забезпечення Південного регіону Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (робоче місце - м. Одеса, вул. Коблевська, 11).

Стягнув з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 грудня 2022 року до 01 грудня 2023 року включно в розмірі 530 715,72 грн, без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнув з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь держави судовий збір у розмірі 3 220,80 грн.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що посада, на яку був переведений ОСОБА_3 аналогічна тій, яку займав позивач ОСОБА_1 , а саме - начальник відділу правового забезпечення Південного регіону Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів відмінності їх функціональних обов`язків на вказаній посаді. Крім того, вказівка на робоче місце, яке є однаковим, не може свідчити про введення нової посади. Зміни в організації виробництва і праці у відповідача, а саме скорочення штату працівників, у тому числі посади позивача, дійсно мали місце, що підтверджується штатними розписами керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на 2022 рік.

Водночас місцевий суд встановив фактичну невідповідність запропонованих позивачу посад - переліку вакантних посад на підприємстві, який був наданий відповідачем до суду, а доказів, що роботодавець запропонував позивачу всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення за вказаним переліком, а працівник відмовився від цієї пропозиції, до суду не надано і в матеріалах справи такі докази відсутні.

Малиновський районний суд міста Одеси додатковим рішенням від 11 грудня 2023 року доповнив рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2023 року та вирішив стягнути з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць у розмірі 36 805,83 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» оскаржило його в апеляційному порядку.

Одеський апеляційний суд постановою від 19 вересня 2024 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2023 року змінив і доповнив у мотивувальній частині, в іншій частині рішення залишив без змін, додаткове рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2023 року - залишив без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що за обставинами цієї справи станом на 30 липня 2021 року у відділі правового забезпечення Південного регіону Департаменту договірної та претензійно-позовної роботи Дирекції з правових та регуляторних питань ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» була наявна одна посада начальника відділу, а з 01 серпня 2021 року додалася ще одна посада начальника відділу та впродовж періоду часу з 09 листопада 2021 року та до 07 грудня 2022 року в одному й тому ж відділі одночасно працювали два начальника. Однак відповідно до витягу зі штатного розпису станом на 01 серпня 2022 року у штаті цього відділу не передбачена посада другого начальнику відділу. Тобто лише у відділі правового забезпечення Південного регіону Департаменту договірної та претензійно-правової роботи дирекції з правових та регуляторних питань, на відміну від інших регіонів організаційної структури відповідача, були передбачені дві посади начальника відділу, що були зайняті двома працівниками, які працювали одночасно. Однак відповідач не надав обґрунтованих пояснень з належним підтвердженням необхідності існування двох однакових посад в одному відділі, так само як і пояснень в чому полягала відмінність функціональних обов`язків посад начальника відділу. Тобто фактично ці дві посади були тотожними. Крім того, в інших регіонах дублювання посад начальника у відділах правового забезпечення відсутнє.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо того, що запровадження змін в організації виробництва і праці є виключним повноваженням власника, однак за обставинами цієї справи відповідач не надав належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження фактичного введення змін в організації виробництва і праці та скорочення посади позивача, а процедура виведення посади начальника відділу, яку займав позивач, за ознаками має штучний характер. Наведене, на думку апеляційного суду, свідчить про проведення роботодавцем процедури звільнення позивача з порушенням норм та гарантій законодавства. Тому апеляційний суд вважав необхідним змінити та доповнити оскаржуване рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині, а в решті рішення суду залишив без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

05 листопада 2024 року ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасуватирішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема представник заявника зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 755/6539/18-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, від 09 червня 2021 року у справі № 444/372/20, від 07 грудня 2023 року у справі № 725/6331/22, від 03 квітня 2024 року у справі № 761/12280/22, від 20 серпня 2024 року у справі № 210/2141/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі № 727/10944/22, постанові Верховного Суду України 23 січня 2012 року у справі № 6-87цс11, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Крім того, заявник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково не виключили з розрахунку середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу суми, які не підлягають врахуванню, зокрема виплати за добровільним медичним страхуванням у сумі 500,00 грн та виплати матеріального забезпечення за листками тимчасової непрацездатності за період з 05 вересня 2022 року до 14 жовтня 2022 року в сумі 69 828,89 грн.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові оскаржені рішення без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 22 листопада 2024 року відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», витребував справу із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

У грудні 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову,

що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2024 року установлено в розмірі (на час подання касаційної скарги) - 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача з роботи, поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 530 715,72 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 х 250 = 757 000,00).

Згідно із частиною третьою статті 274 ЦПК України під час вирішення питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У частині четвертій статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Стосовно позовних вимог немайнового характеру щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача з роботи, а також про поновлення на роботі, то ця справа є справою незначної складності та не є справою, яка підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України справа не підлягає касаційному оскарженню.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявником ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» у касаційній скарзі не наведено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року)).

Суд вказує, що важко погодитися з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року)).

Відповідно до статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: 1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги; 2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося; 4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом; 5) після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, то касаційне провадження у справі належить закрити. Вказана правова позиція підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», заява № 24402/02).

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

З огляду на те, що Верховний Суд ухвалою від 21 листопада 2024 року відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року підлягає закриттю.

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 06 березня 2025 року у справі № 203/1012/23 (провадження № 61-18396св23), від 01 липня 2025 року у справі № 642/3965/20 (провадження № 61-15891св23).

Керуючись статтями 394, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 521/18707/22 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська