УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 285/2965/13-ц

провадження № 61-11277ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кишеня Володимир Сергійович, на ухвалу

Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області

від 16 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2025 року за заявою ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства Української страхової компанії «Гарант-Авто» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання

та видачу дублікатів виконавчих листів №285/2965/13-ц, виданих

Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року, яка залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2025 року, заяву

ОСОБА_2 задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк пред`явлення до виконання виконавчого листа в справі № 285/2965/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 390, 32 грн на відшкодування матеріальної шкоди та виконавчого листа в справі № 285/2965/13 про стягнення з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Видано ОСОБА_2 дублікати виконавчих листів у справі № 285/2965/13.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2013 року виконано ОСОБА_1 у добровільному порядку, а видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебувають, а тому сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його втрачено.

26 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кишеня В. С. засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2025 року.

У касаційній скарзі представник заявника просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не врахували, що ОСОБА_2 отримувала постанову про закінчення виконавчого провадження та була ознайомлена з тим, що виконавчі листи більше не перебувають на виконанні, а тому сам факт неотримання виконавчих листів не свідчить про наявність підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Крім цього, суди не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 17 листопада 2021 року у справі № 419/310/12,

від 08 листопада 2023 року у справі № 196/673/14-ц, від 29 серпня 2023 року у справі № 750/13697/21, від 01 листопада 2021 року у справі № 6-66/2011.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження щодо оскарження ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 рокута постанови Житмирського апеляційного суду від 29 липня 2025 року щодо вирішення питання поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскарження ухвал суду першої інстанції щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24

частини першої статті 353 ЦПК України), після їх перегляду в апеляційному суді, статтею 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено. Так само не підлягає касаційному оскарженню і постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за наслідками перегляду такої ухвали.

У пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кишені В. С. на ухвалу

Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області

від 16 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 29 липня 2025 рокущодо вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання слід відмовити.

Щодо оскарження ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2025 року щодо розгляду заяви про видачу дублікатів виконавчих листів, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У частині першій статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У пункті 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, умовою для видачі дубліката виконавчого документу є звернення стягувача із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання та у разі доведеності втрати його оригіналу.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08 зазначено, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку із його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року

у справі № 2-836/11 вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11, від 20 травня 2021 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц, від 09 червня 2023 року у справі № 607/13804/13 зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат». При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Судами встановлено, що 06 листопада 2013 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області ухвалено рішення в справі №285/2965/13-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

20 390,32 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та на відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.

На виконання даного рішення 12 березня 2013 року було видано виконавчі листи.

На підставі виконавчих листів державним виконавцем державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції 07 лютого 2013 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 20 390, 32 грн та виконавче провадження НОМЕР_2 про відшкодування шкоди в розмірі 50 000 грн.

07 травня 2014 року державним виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження зазначених виконавчих листів на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови).

Доказів щодо направлення вищезазначених виконавчих листів

ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди дійшли обґрунтованих висновків про те, що матеріали справи не містять доказів, що рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області

від 06 листопада 2013 року виконано ОСОБА_1 у добровільному порядку, а видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебувають, а тому сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його втрачено.

Обов`язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Як встановили суди, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, добровільно не виконується боржником майже дванадцять років.

Наведені у касаційній скарзі доводи в частині вирішення питання про видачу дублікатів виконавчих листів зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи (втрати виконавчих листів), власного тлумачення норм права, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Крім цього, Верховний Суд відхиляє доводи представника заявника про

те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права

без урахування висновків щодо застосування норм права у

подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду

від 17 листопада 2021 року у справі № 419/310/12, від 08 листопада

2023 року у справі № 196/673/14-ц, від 29 серпня 2023 року у справі

№ 750/13697/21, від 01 листопада 2021 року у справі № 6-66/2011, оскільки висновки, викладені в судових рішеннях, що оскаржуються, їм не суперечать.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Кишені В. С. необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кишеня Володимир Сергійович, на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2025 року за заявою ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства Української страхової компанії «Гарант-Авто» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська