У Х В А Л А

02 жовтня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року, ухвалене головуючим суддею Придачук О.А., в справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «По Кошицькій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У грудні 2021 року ОСББ «По Кошицькій» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року позов ОСББ «По Кошицькій» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по оплаті за квартиру та відшкодування витрат за користування водою у розмірі 24 561,34 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 2 270 гривень.

18.12.2024 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 03 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення яким позовні вимоги ОСББ «По Кошицькій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти у розмірі 24 561,34 гривень заборгованості та 2 270 гривень судового збору за подання позовної заяви.

ОСОБА_1 16.09.2025 через підсистему «Електронний суд» подала заяву в якій зазначила, що апеляційний суд частково задовольнивши її апеляційну скаргу не вирішив питання про розподіл понесених нею судових витрат у апеляційній інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подану заяву та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2024 у справі №752/1058/23 касаційний суд виснував, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури.

Також, у вищезгаданій постанові зазначено, що неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат.

При перегляді апеляційним судом рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року, було скасовано вказане рішення з підстав п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, тобто у зв`язку з встановленими процесуальними порушеннями, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

При цьому, апеляційним судом було встановлено відсутність порушень матеріального права, оскільки суд першої інстанції прийшов до цілком правомірних висновків щодо суті спору, а тому апеляційний суд ухвалив рішення такого самого змісту.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що не було дотримано судом першої інстанції вимог норм процесуального закону та з огляду на те, що по суті позовних вимог судове рішення відповідало вимогам норм матеріального права, тому підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги не має, так-як суд не скасовував судове рішення по суті заявлених вимог.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що підстав для ухвалення додаткового рішення не має.

Відтак, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення належить відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 133, 137, 138, 141, 270, 381 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: