Провадження № 22-ц/4808/1306/25
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Мальцевої Є.Є., Томин О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Мелещенко Л.В. 27 червня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №199852342 від 17.02.2020 у загальному розмірі 37 326,61 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн і витрати на правничу допомогу 6 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 199852342 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Таким чином, відповідач отримала кредит на суму 25000,00 грн шляхом перерахування коштів на її банківську карту № НОМЕР_1 .

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався і остаточно визначений до 31.12.2024. За витягом з реєстру прав вимоги №98 від 08.09.2020, «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача на суму 37 326,61 грн, у т.ч. за кредитним договором №199852342 від 17.02.2020. Перехід права вимоги підтверджується реєстром прав вимоги та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

05.08.2020 «Таліон Плюс» уклало договір факторингу №05/0820-01 з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», строк якого подовжено до 30.12.2024. За витягом з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 право вимоги до відповідача на суму 37 326,61 грн перейшло до «Онлайн Фінанс».

04.09.2024 «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №0409/24, за яким позивач отримав право вимоги за тим же кредитним договором на суму 37 326,61 грн. Цей факт підтверджено актом прийому-передачі реєстру боржників.

Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором №199852342 від 17.02.2020 становить 37 326,61 грн, з яких 18 957,69 грн основний борг, 18 368,92 грн відсотки. Сума підтверджується випискою з особового рахунку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 червня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 199852342 від 17 лютого 2020 року у розмірі 37 326, 61 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грнУ задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним.

Апелянт вказує, що спірні правовідносини за кредитним договором №199852342 від 17.02.2020 на суму 37 326,61 грн виникли через два роки після укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». На момент укладення цього договору зобов`язання відповідачки ще не існували, а його предмет не був належним чином конкретизований: відсутні дані про боржника, конкретний кредитний договір, дату та розмір заборгованості. Таким чином, вважає, що істотні умови щодо обсягу вимог не були погоджені, що виключає можливість відступлення права вимоги за договором, укладеним у майбутньому.

Представник ОСОБА_2 зазначає, що вперше інформація про відповідачку та її кредитний договір з`явилася лише 05.05.2022 у витязі з реєстру прав вимоги №175, тобто більш ніж через два роки після укладення договору факторингу. Це, на думку апелянта, свідчить про відсутність у первісного кредитора права вимоги до ОСОБА_1 станом на 28.11.2018, а отже й неможливість його передачі. Наступні договори факторингу є похідними та не підтверджують наявність у позивача дійсного права вимоги.

Апелянт з посиланням на положення 512 ЦК України вказує, що, відступлення можливе лише щодо існуючих і визначених зобов`язань. Передача неідентифікованих або майбутніх вимог є нікчемною (ВС у справах №914/868/17, №522/4195/16-ц, №916/2040/20). Сам факт невизнання договорів факторингу недійсними не звільняє позивача від обов`язку довести наявність конкретного права вимоги, чого, вважає скаржник, відповідачем зроблено не було.

З огляду на вказане, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Івано-Франківського міського суду від 27.06.2025 в частині задоволених вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Судові витрати, а саме: 3 633,60 грн судового збору та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу, покласти на позивача.

У поданому відзиві представник ТОВ «Юніт Капітал» доводи апеляційної скарги заперечила, оскільки вважає її необґрунтованою, а рішення суду законним. Вказує, що предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Відповідно до положень вказаного Договору передача права вимоги здійснюється не за самим Договором факторингу, а в момент підписання Сторонами відповідного реєстру прав вимог.

Тобто, Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення є право вимоги до ОСОБА_1 . Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із Відповідачем підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 08.09.2020, тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, що не суперечить закону. Також, на підтвердження переходу права вимоги Позивачем надано довідку, видану ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якої Товариство підтверджує, що 08.09.2020 здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 199852342 від 17.02.2020, укладеного з Відповідачем, Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» згідно укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Зазначений Реєстр прав вимог містить вичерпну індивідуалізацію щодо предмета договору та ціни.

Представник позивача вказує, що на підтвердження правомірності заявлених вимог позивачем долучено разом з позовною заявою належним чином оформлені документи, що посвідчують перехід права вимоги за кредитним договором. Вказані документи містять вичерпну інформацію та скріплені належним чином підписами сторін договорів факторингу.

Крім того, зауважує, що чинне законодавство також не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати ним на користь попереднього кредитора заборгованості та інших платежів.

Також вважає, що розмір витрат на професійну правову допомогу є завищеним, неспівмірно із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи та необґрунтованим відносно складності справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладення договору № 199852342 від 17 лютого 2020 року, через порушення умов договору з боку позичальника своєчасне погашення зобов`язання не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яку відповідач у добровільному порядку не погасила. Відтак суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача простроченого боргу у загальному розмірі 37326,61 грн, що складається з: 18957,69 грн - заборгованість за кредитом, 18368,92 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. При цьому місцевий суд вважав доведеним належними та допустимими доказами факт відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», і відповідно до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а також до позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал».

З цим висновком колегія суддів погоджується, зважаючи на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що

17 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 199852342 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора GM74NM32,на суму 25 000 грн.

Згідно з платіжним дорученням від 17.02.2020 відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 25000,00 (а.с. 44).

Довідкою №08/2024 Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підтверджено успішні платежі на карти клієнтів, у тому числі на карту відповідача № 5168-75ХХ-ХХХХ-0322 (а.с. 45-47).

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

З врахуванням положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Таким чином, кредитний договір від 17.02.2020 укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до умов договору та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач посилався на те, що в ході факторингового ланцюгу право вимоги до відповідача перейшло до позивача.

На підтвердження переходу права вимоги за вказаним кредитним договором позивач посилається на те, що 28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Клієнт, та ТОВ «Таліон Плюс», Фактор, уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 54).

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01 (а.с. 55-59).

31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с. 60).

Пізніше, 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с. 61).

31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (а.с. 62).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №98 від 08.09.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 37 326,61 грн (а.с. 63-65).

05.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року (а.с. 66-70).

Також між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін (а.с.71-72).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37326,61 грн (а.с.73-76).

04.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», Фактор, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», Клієнт, уклали Договір факторингу № 0409/24, відповідно до умов якого Клієнту відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №199852342 від 17 лютого 2020 року (а.с.77-81).

Згідно Реєстру Боржників за Договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37326,61 грн, про що складено також Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 (а.с. 82-85).

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 199852342 від 17.02.2020 ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість відповідача перед позивачем становить 37326,61 грн, яка складається з наступного: 18957,69 грн - заборгованість по кредиту; 18368,92 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 90).

Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено момент набуття ТОВ «Таліон плюс» права вимоги - з моменту підписання відповідного Реєстру прав вимоги. Аналогічні положення передбачені договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 р. (пункт 4.1). Договором №0 409/24 від 04.09.2024 р. встановлено, що перехід права вимоги відбувається в момент підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників (пункт 1.2).

Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 199852342 від 17.02.2020, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 .

Посилання апеляційної скарги на те, що перехід права вимоги за договором факторингу не відбувся, оскільки він укладений раніше кредитного договору, колегія відхиляє, оскільки договором №28/1118-01 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога).

Вказане також підтверджується витягами з відповідних реєстрів боржників.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно положень ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.

Отже, долучені до справи договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягають до виконання.

Надані позивачем наведені вище докази, як кожен окремо так і їх сукупність належним чином підтверджують заявлені у позові обставини справи, а саме, що ОСОБА_2 дійсно отримала кредит у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та в подальшому перехід прав за кредитним договором вимог до нових кредиторів: спочатку до ТОВ «Таліон Плюс», пізніше до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому до позивача ТОВ «Юніт Капітал».

Враховуючи, викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 17.02.2020.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, у п.1.1. Договору № 199852342 від 17.02.2020 сторони погодили, що Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит на суму 25 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та правилах.

Пунктом.1.2. встановлено, що кредит надається строком на 126 днів.

Відповідно до п. 1.4. нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному розмірі 340,28 відсотків річних від суми Кредиту за весь час користування ним, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням. Стороною відповідача не надано належних доказів ненадходження кредитних коштів на свій рахунок та доказів на спростування обставин, на які посилається позивач у позовній заяві.

Суму заборгованості за кредитним договором відповідачем не спростовано, так само не спростовано розрахунок заборгованості, який надано позивачем. Заборгованість розрахована відповідно до умов та строку договору.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 27 червня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Є.Є. Мальцева

О.О.Томин

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.