Справа № 209/2279/25
Провадження № 2/209/1104/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючої судді - Левицької Н.В.,

за участі секретаря судового засідання - Погрібної О.В.,

представника позивача адвоката Серебрякової І.М.

представника відповідача Жежель С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебрякова І.М. до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебрякова І.М. до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про поділ майна.

Короткий зміст позовних вимог.

В обґрунтування вимог зазначає, що 07 серпня 2010 року між сторонами по справі був зареєстрований шлюб у Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №360.

18 лютого 2025 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 209/9313/24/24 прийнято рішення про розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем, яке набрало законної сили.

За час сімейного спільного життя подружжя придбало нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та рухоме майно - транспортний засіб автомобіль OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см.

Щодо нерухомого майна, позивач зазначає про те, що 28 березня 2018 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 299 та № 300. Іпотекодавцем за цим Договором виступив Позивач, а Іпотекодержателем - ПАТ КБ «Приватбанк». Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки підтверджена реєстрація даного об?єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що починаючи з 2018 року і по сьогоднішній день позивач систематично виконує кредитні зобов`язання і сплачує кредит відповідно до договору про іпотечний кредит. З часу припинення шлюбних відносин і окремого проживання подружжя, позивач сплачує кредит за квартиру за власні особисті кошти. Перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки.

Щодо рухомого майна зазначає, що у період шлюбу подружжя набуло спільне майно - автомобіль OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб. см|. 13.07.2021 року транспортний засіб OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб. см, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Вказує, що даний автомобіль знаходиться у повному користуванні відповідача.

Оскільки спірний автомобіль OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см та квартира за адресою: АДРЕСА_1 були придбані сторонами у період зареєстрованого шлюбу, то це майно є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, а та обставина, що воно зареєстроване на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні.

Разом з цим, позивач зазначає, що попередньо між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про порядок поділу майна, а саме визнання права особистої (приватної) власності на нерухомого майна квартиру за позивачем, а визнання права особистої (приватної) власності на рухоме майно - транспортний засіб автомобіль за відповідачем, з огляду на те, що позивач в подальшому буде сплачувати кредит за договором про іпотечний кредит та буде проживати у даній квартирі з донькою відповідача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а автомобіль, власником та користувачем якого є ОСОБА_2 перебуває в користуванні ОСОБА_2 .. У квартирі відповідач не має наміру проживати, а на спільний автомобіль позивач не претендує бо не користується ним і не має наміру це робити в подальшому.

Зокрема покликається на те, що за змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також покликається на те, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї (частина друга статті 70 СК України).

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).

Відтак, вказує, що позивач проживає разом з донькою, а відповідач за судовим наказом від 10 грудня 2024 року є зобов`язаним до сплати аліментів на утримання дитини. Також позивач самостійно і надалі буде сплачувати кредит за договором про іпотечний кредит, а оскільки подальше спільне проживання з відповідачем неможливе, позивач з метою захисту своїх прав бажає визначити порядок поділу спільного майна подружжя та з урахуванням поданої заяви щодо зміни до прохальної частини позовної заяви, просить суд:

визнати об`єктом спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати об`єктом спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , автомобіль OPELASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см;

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , автомобіль OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати по сплаті судового збору, витрати на виготовлення довідки про визначення середньоринкової вартості майна в сумі 1800,00 грн., довідки про надання інформаційно - консультаційних послуг в сумі 3000,00 грн., а також витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн. 00 коп.

Процесуальні дії у справі та позиції сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебрякова І.М. до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя залишено без руху.

09.04.2025 представником Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подано заяву на ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

На виконання вимог ухвали представником позивача - адвокатом Серебряковою І.М. через систему «Електронний суд» скеровано заяву щодо усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 28 квітня 2025 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 22.05.2025.

07.05.2025 року представником відповідача адвокатом Жежель С.С. через підсистему «Електронний суд» скеровано заяву, в якій зазначено, що відповідач не заперечує щодо позовних вимог в частині поділу майна, проте заперечує щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн та просить суд зменшити витрати на правову допомогу до 3000 грн.

У підготовчому засіданні 22.05.2025 протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 17 червня 2025 року.

23.05.2025 представником позивача адвокатом Серебряковою І.М. через підсистему «Електронний суд» скеровано заперечення на заяву відповідача.

23.05.2025 представником відповідача адвокатом Жежель С.С. надано заяву про розгляд проводити без участі відповідача та його представника у якій зокрема зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Разом з цим, стосовно вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн заперечив, з підстав викладених в заяві від 07.05.2025.

17 червня 2025 представником відповідача адвокатом Жежель С.С. через підсистему «Електронний суд» скеровано заяву про зменшення розміру витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами, в якій просить суд зменшити витрати на послуги правничу допомогу з 15000 грн до 3000 грн.

17.06.2025 справу у зв`язку з перебуванням судді на листку непрацездатності, підготовче засідання відкладено на 04.07.2025, про що повідомлено учасників справи.

27.06.2025 представником відповідача адвокатом Жежель С.С. подано заяву про розгляд справи призначеної на 04.07.2025 без участі відповідача та його представника.

02.07.2025 представником позивача адвокатом Серебряковою І.М. через підсистему «Електронний суд» скеровано заяву про відшкодування витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 22000 грн.

03.07.2025 представником відповідача адвокатом Жежель С.С. через підсистему «Електронний суд» скеровано клопотання, в якому просить суд зменшити витрати на послуги правничу допомогу з 22000 грн до 3000 грн.

Ухвалою суду від 04.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 липня 2025 року.

29.07.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 09.09.2025.

09.09.2025 у зв`язку з перебуванням судді на листку непрацездатності, розгляд справи відкладено на 29.09.2025.

29.09.2025 в судовому засіданні суд постановив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення призначив в судовому засіданні на 06.10.2025 о 11 год. 40 хв.

Доводи учасників справи.

Представник позивача адвокат Серебрякова І.М. просила позов з підстав викладених у позовній заяві задовольнити, враховавши зміну до прохальної частини позовної заяви.

Представник відповідача адвокат Жежель С.С. вказував, що відповідач не заперечує щодо позовних вимог в частині поділу майна та визнання права власності за позивачем на квартиру, за відповідачем на транспортний засіб. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн, просив суд зменшити витрати на правову допомогу до 3000 грн та зазначив, що заявлені витрати завищені та є такими що не відповідають складністю справи, оскільки сторонами було погоджено, що квартира залишається за позивачкою, автомобіль за відповідачем, а тому недоцільним було звернення з позовом до суду. Разом з цим, позивачем ініційовано даний спір та безпідставно збільшено витрати на правову допомогу.

Окрім цього на стадії підготовчого провадження, у судовому засіданні підтвердив зазначені доводи представника позивача, що ОСОБА_1 проживає із дитиною у квартирі, яка була придбана під час шлюбу за кошти отримані нею у кредит в ПАТ КБ «Приватбанк». Після припинення сімейних відносин, позивач сплачує кредитні зобов`язання самостійно без участі відповідача, а тому позивач не заперечує щодо поділу майна, а саме визнання права власності на квартиру за позивачем, а транспортного засобу за відповідачем, оскільки автомобіль, який також був прибраний під час шлюбу є в розпорядженні відповідача та використовується лише ним.

Представник третьої особи - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Пояснень до суду щодо заявленого позову не подавав.

Суд враховує, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд зазначає наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 07 серпня 2010 року у Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №360, що підтверджується копією свідоцтво про шлюб (а.с. 21).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 96 (а.с.24).

Судовим наказом Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти в розмірі у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 06.12.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.02.2025, розірвано шлюб зареєстрований 07 серпня 2010 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №360, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.22).

Під час сімейного спільного життя, подружжя придбало нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та рухоме майно - транспортний засіб автомобіль OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см.

Зокрема, 28 березня 2018 року ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит №DDEVGK з ПАТ КБ «Приватбанк» як кредитором (надалі по тексту - Договору про іпотечний кредит) (а.с. 26-33).

Згідно п. 1.1 цього Договору про іпотечний кредит кредитор зобов`язувався надати Позивачу як Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 206 275,00 грн. ( двісті шість тисяч двісті сімдесят п?ять гривень 00 копійок) у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на цілі придбання нерухомості та сплату страхових платежі, а Позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, у тому числі відсотки за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором у наступному розмірі: 19,9 ( дев?ятнадцять цілих дев?ять десятих) % річних.

Згідно п. 3.1. цього Договору виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором ( в тому числі і додатковими угодами) забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визначеного в Іпотечному договорі.

28 березня 2018 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Кам?янського міського нотаріального округу Красношлик В.В. та зареєстрований в реєстрі за №299 та №300 ( надалі по тексту - Іпотечний договір). Іпотекодавцем за цим Договором виступив Позивач, а Іпотекодержателем - ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно п. 1.1 Іпотечного договору Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання Зобов`язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит передав, Іпотекодержатель прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: квартиру, загальної площі 49,3 (сорок дев?ять цілих три десятих) кв.м., житлової площі 28,4 (двадцять вісім цілих чотири десятих) кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 6.1.1. Іпотечного договору предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця і він (Іпотекодавець) вправі ним розпоряджатися і на нього (Предмет іпотеки) може бути звернуто Іпотекодержателем стягнення без жодних обмежень.

Згідно п. 9.10 Іпотечного договору, чоловік Іпотекодавця, подав заяву про згоду на передачу Предмету іпотеки в іпотеку, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кам?янського міського нотаріального округу Красношликом В.В. від 28.03.2018 року за р. №298.

Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки вбачається, що запис про іпотеку зареєстровано приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношликом В.В. 28 березня 2018 року за номером 25471018, підставою виникнення іпотеки є іпотечний договір DDEVGK від 28 березня 2018 року, суб`єктами іпотеки є: Іпотекодержатель ПАТ КБ «Приватбанк», іпотекодавець ОСОБА_1 (а.с.42-43).

Згідно Довідки про надання інформаційно - консультаційних послуг, що складена ТОВ «Всеукраїнський експертно - правовий союз» як суб?єктом оціночної діяльності двокімнатна квартира загальною площею 49,3 кв.м, житловою площею 28,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 має середньо ринкову вартість (без ПДВ) на суму 280 000,00 грн (а.с.48).

Відповідно до долучених стороною позивача платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» за період з січня 2024 року по лютий 2025 року включно, (після припинення шлюбних відносин і окремого проживання подружжя) позивач ОСОБА_1 щомісячно здійснює погашення кредиту (а.с. 58-71). Дана обставина також підтверджена стороною відповідача.

Також встановлено, що 13 липня 2021 року подружжя придбало автомобіль марки «OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб. см, який згідно відповіді територіального сервісного центру МВС № 1244 зареєстрований 13.07.2021 за ОСОБА_2 (а.с. 46).

Згідно Довідки про визначення середньо ринкової вартості майна, що складена ТОВ «Всеукраїнський експертно - правовий союз» як суб`єктом оціночної діяльності колісний транспортний засіб OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см має середньо ринкову вартість (без ПДВ) на суму 119 140, 00 грн (а.с.51).

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Таким чином, законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована за наявності спору, при цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на особу, яка заперечує проти поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт.

Відповідний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд доходить висновку про належність вищезазначеного майна, квартири та автомобіля, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, оскільки матеріалами справи підтверджено та стороною позивача та відповідача визнано обставини його набуття у період їх шлюбу і поширення на нього правового режиму спільного сумісного майна, доказів іншого жодним з учасників справи не надано.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками та припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в іпотеці (Іпотекодержатель: ПАТ КБ «Приватбанк», Іпотекодавець: ОСОБА_1 ), але перебування спірного майна в іпотеці банку не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 17 квітня 2024 року по справі № 755/8682/21 вказав, що доводи касаційної скарги про те, що оскаржуваними судовими рішеннями порушено права АТ «Сенс Банк» як іпотекодержателя, є безпідставними, при цьому зазначив наступне: «Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Відтак, перебування спірного майна в іпотеці банку не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оскільки дане майно (квартира) є спільною власністю подружжя, воно підлягає поділу між ними.

Пунктом 2 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до п. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

При вирішенні спору про поділ майна, необхідно встановити не лише обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час придбання, його вартість та виходити з презумпції рівності часток, а й враховувати інші істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному із подружжя окремих видів (об`єктів) майна, можливість спільного користування певним видом майна у разі визначення ідеальних часток у цьому майні та спільного користування неподільною річчю, а також чи був визначений сторонами певний порядок користування спірним майном, матеріальне становище співвласників щодо можливості сплати грошової компенсацію при перевищенні вартості частки, що підлягає виділу іншому із подружжя тощо.

Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Частиною 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Суд враховує, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділу його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, разом з цим виділ кожному в натурі окремих видів (об`єктів) майна найбільш повно забезпечує вимогу, щоб судове рішення не породжувало стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і не вимагало від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. При цьому сукупність спільного сумісного майна колишнього подружжя (сторін у справі) дозволяє здійснити його поділ таким чином, щоб усунути будь-яку невизначеність у відносинах позивача з відповідачем.

Судом в судовому засіданні, серед іншого встановлено, що у власності сторін перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка має середньо ринкову вартість на суму 280 000,00 грн та автомобіль марки «OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см, який має середньо ринкову вартість на суму 119 140, 00 грн.

Дочка сторін у справі ОСОБА_3 з моменту припинення шлюбних відносин та після розлучення батьків, перебуває на утриманні матері позивача по справі. Відповідач по справі батько дитини, за судовим наказом сплачує аліменти на її утримання. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, квартира по АДРЕСА_1 , що є їх з позивачем спільною власністю, як подружжя використовується лише позивачкою та їх спільною дочкою. Зазначив, що дійсно позивач самостійно за власні кошти сплачує кредит за вказану квартиру. Автомобіль, який також є спільною власністю знаходиться у користуванні лише відповідача. Про вказаний поділ користування майном сторони домовились після припинення шлюбних відносин.

Суд при вирішенні питання про відступлення від засад рівності часток подружжя та збільшення частки майна позивача у праві спільної сумісної власності подружжя, бере до уваги те, що дочка сторін у справі проживає у квартирі з матір`ю, яка займається її вихованням та матеріально утримує її із врахуванням необхідності додаткових витрат на дитину, оскільки відповідач сплачує лише аліменти. Позивач з моменту припинення шлюбних відносин та після розлучення здійснює оплату кредиту за квартиру власними коштами, без участі відповідача. Також суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги щодо запропонованого позивачем поділу майна та не заперечував проти їх задоволення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками та припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, досліджених доказів, а також пояснень в судовому засіданні сторони відповідача, суд приходить до висновку про те, що є достатньо правових підстав для того, щоб відступити від рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за позивачем на квартиру, а за відповідачем на автомобіль.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч.1-3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на проведення оцінки квартири та автомобіля, які були здійсненні в розмірі 3000,00 грн та 1800,00 грн стосуються справи, оскільки надана оцінка була необхідною для розгляду справи, відтак понесені витрати в розмірі 4800,00 грн підлягають до стягнення з відповідача на корить позивача.

Також при зверненні з позовом до суду, позивач сплатила судовий збір в розмірі 4418,10 грн

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, оскільки на стадії підготовчого провадження та судового розгляду відповідач позовні вимоги визнав, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 4418,10 грн, а позовні вимоги задоволено у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Представник позивач подала заяву про відшкодування витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката у якій збільшила суму витрат та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у цивільній справі № 209/2279/25 в сумі 22 000 (двадцять дві тисячі гривень) 00 копійок

Представник відповідача просив зменшити витрати позивача на правничу допомогу адвоката, які пропонуються до стягнення з відповідача, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів. Вважає, що співмірними витратами за надані послуги адвоката по даній справі буде сума в розмірі 3000 грн, що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З долучених до позовної заяви договору про надання правничої допомоги б/н від 10.01.2025 року, Додатку№1 до договору про надання правничої допомоги б/н від 10.01.2025 року, квитанції №1 від 17.06.2025, вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у зв`язку із розглядом даної цивільної справи становить 22000 грн та складається з послуг, а саме: консультація та роз`яснення по суті спору, ознайомлення з доказами, укладення договору про надання правничої допомоги вартість 1500 грн (витрачений час 1 год.); складання адвокатського запиту до ТСЦ МВС №1244 від 05.03.2025№05-03/1 вартість 2500 (витрачений час 1,3 год); складання адвокатського запиту до суб`єкта оціночної діяльності від 06.03.2025№06-03/1 вартість 2500 (витрачений час 1,3 год); складання позовної заяви 7500 грн (витрачений час 5 год); складання заперечення на заяву представника відповідача і подання її до суду 3700 грн (витрачений час 2,3 год.); представлення інтересів у суді під час розгляду справи 4250 (2 год.).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19.

Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат.

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши надані стороною відповідача заперечення, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість.

Згідно п. 3.1. Договору про надання правничої допомоги б/н від 10.01.2025, гонорар це форма винагороди адвоката за надання послуг, передбачених цим Договором, розмір та порядок якого визначається сторонами у Додатку№1 до цього Договору.

Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги, зокрема є консультація та роз`яснення по суті спору, ознайомлення з доказами, укладення договору про надання правничої допомоги, складання адвокатського запиту, позовної заяви, складання заперечення на заяву щодо зменшення судових витрат та його відправка, представлення інтересів у суді під час розгляду справи.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо визнання об`єктом спільною сумісною власністю подружжя на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль OPELASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см, а також в порядку поділу спільного майна подружжя визнання права власності за ОСОБА_1 - на квартиру, за ОСОБА_2 , на автомобіль.

Суд констатує, що великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22000 грн. є завищеними, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви.

Крім цього, представником позивача жодним чином не обґрунтовано вартість робіт зазначених в Додатку№1 до договору, оскільки якщо врахувати витрачений час та вартість на кожен із вказаних видів правової допомоги, їх сума різниться в оплаті за годину роботи, тому є не зрозумілим, яким чином визначалась вартість за витраченим часом. Також суд вважає необґрунтованим та завищеним розмір вартості на складення адвокатських запитів, які є за змістом схожим між собою та на думку суду не потребували витрати часу 2,6 год., так і на складання заперечення на клопотання представника відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу 2,3 год, яке було скеровано представником позивача до суду через підсистему «Електронний суд», що свідчить про необґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу в цій частині.

Отже, керуючись принципами справедливості, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, враховуючи заяву відповідача про зменшення розміру понесених витрат, суд вважає, що визначений стороною позивача до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 3000,00 грн, що відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості та пропорційності.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 244, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебрякова І.М. до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити.

Визнати об`єктом спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати об`єктом спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , автомобіль OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на автомобіль OPEL ASTRA, 1997 року випуску на 1598 куб.см.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2209 (дві тисячі двісті дев`ять) гривень 05 копійок, понесені витрати на проведення оцінки майна у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, шляхом зобов`язання Головного Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути судовий збір у сумі 2209 (дві тисячі двісті дев`ять) гривень 05 копійок сплачений згідно квитанції4810-2855-3994-2601 від 26.03.2025.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копії повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд 1Д)

Дата складення судового рішення 06 жовтня 2025 року.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА