Провадження № 2-з/359/137/2025
Справа № 359/5676/25
УХВАЛА

Іменем України

12 вересня 2025 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ :

10 вересня 2025 року від представника заявника адвоката Остапчука О.Ю. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла заява про забезпечення позову, якою просить суд :забезпечити позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 у справі № 359/5676/25 шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову 423 380,00 грн., що зберігаються на рахунку IBAN НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Універсал Банк» () для обслуговування ФОП ОСОБА_2 .

Заяву обґрунтовано тим, що у провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 359/5676/25 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення сплаченої передплати та неустойки на загальну суму 423 380,00 грн.Раніше представником позивача вже подавалася заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 27 травня 2025 року зазначену заяву було задоволено частково: накладено арешт на кошти Відповідача, що зберігаються на рахунку в АТ КБ «Приватбанк».Водночас у накладенні арешту на кошти, що зберігаються на рахунку IBAN НОМЕР_1 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», було відмовлено. Підставою для відмови стала відсутність на той момент доказів, що цей рахунок належить саме Відповідачу, ФОП ОСОБА_2 .На виконання ухвали суду про витребування доказів від 21 травня 2025 року, до суду надійшла відповідь від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 24.06.2025 № БТ/Е-6106, яка містить:підтвердження, що банківський рахунок IBAN НОМЕР_1 був відкритий та обслуговується саме для ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).Виписку про рух грошових коштів по зазначеному рахунку за період з 27 січня 2025 року по 31 січня 2025 року.Таким чином, обставина, яка стала підставою для відмови у накладенні арешту на цей рахунок, наразі усунута.Більше того, надана банком виписка є ключовим доказом, що підтверджує недобросовісну поведінку відповідача та наявність ризику невиконання майбутнього рішення суду. Як слідує з виписки саме на цей рахунок 27 січня 2025 року було зараховано авансовий платіж від позивача у розмірі 242 000,00 грн.Протягом наступних 5 днів відповідач витратив майже всю отриману суму на цілі, очевидно не пов`язані з виконанням умов договору (численні покупки в магазинах "VIYAR SHOP", " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", перекази на власні картки та іншим ФОП).Такі дії свідчать про те, що Відповідач, ймовірно, заздалегідь не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та зловживав довірою позивача. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту коштів на цьому рахунку може призвести до того, що відповідач виведе залишок коштів, що унеможливить абоістотно ускладнить виконання рішення суду. Враховуючи викладене, а також очевидність порушення з боку відповідача, позивач вважає, що ризики завдання відповідачу збитків внаслідок забезпечення позову є мінімальними. У зв`язку із чим позивач вважає, що відсутні об`єктивна необхідність застосовувати заходи зустрічного забезпечення. Однак, у разі якщо суд дійде висновку про необхідність застосування зустрічного забезпечення, позивач, з урахуванням свого майнового стану та обставин справи (зокрема, необхідності нести витрати на обслуговування кредиту, взятого для сплати авансу за невиконаним договором), готовий надати зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, який буде визначений судом як співмірний та обґрунтований, або запропонувати інший спосіб зустрічного забезпечення, погоджений судом, відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України.

Згідно положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утруд-неним чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що в провадженні судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борця Є.О. перебуває справа № 359/5676/25 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, а також стягнення сплачених грошових коштів та пені.

Ухвалою судді Борця Є.О. від 27 травня 2025 року у вищевказаній справі забезпечено позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 423380,00 грн., що зберігаються на рахунку IBAN НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» для обслуговування ФОП ОСОБА_2 .

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Судом встановлено, що у сторін існує спір щодо розірвання договору укладеного між сторонами, а також стягнення сплачених грошових коштів та пені.

Проте, представник позивача належним чином не обґрунтував заяву про забезпечення позову в частині необхідності накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову 423 380,00 грн., що зберігаються також на рахунку IBAN НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Універсал Банк» () для обслуговування ФОП ОСОБА_2 . В той час, коли ухвалою судді Борця Є.О. від 27 травня 2025 року у вищевказаній справі вже забезпечено позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 423380,00 грн., що зберігаються на рахунку IBAN НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» для обслуговування ФОП ОСОБА_2 .

Окрім цього, відповідач є фізичною особою-підприємцем і накладення арешту на його рахунок, може також розцінюватися як втручання у його господарську діяльність.

З врахуванням наведеного суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Відповідно ч. 10, 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосу-вання судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Яковлєва Л.В.