Провадження № 2-з/752/211/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( про передачу заяви до іншого суду)

29 вересня 2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Машкевич К.В., розглянувши заяву Державного підприємства «Фінансування інфраструктуриних проектів», відповідач: Уповноважений представник трудового колективу Сироватка Сергій Анатолійович, треті особи: Первинна профспілкова організація Державного підприємства» «Фінансування інфраструктуриних проектів», Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України про забезпечення позову, суддя

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2025 року до Голосіївського районного суду м.Києва надійшла заява Державного підприємства « Фінансування інфраструктуриних проектів» про забезпечення позову до його подання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2025 року визначено склад суду - суддю Машкевич К.В.

Заява обгрунтована тим, що наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України № Н-204/11-00 від 05 травня 2025 року, як засновника Державного підприємства «ФІНІНПРО», прийнято рішення про реорганізацію підприємства шляхом його приєднання до ДП «Дирекція з будівництва міжнародного аеропорту «Одеса».

На підприємстві створена комісія з реорганізації.

15 вересня 2025 року з заяви про звільнення з посади керівника проектного офісу ДП "ФІНІНПРО" ОСОБА_1 стало відомимо про наявність змін до п.2.5 Колективного договору ДП від 01 вересня 2014 року, які були внесені 24 квітня 2025 року та діють з 01 травня 2025 року, відповідно до яких при звільненні працівника у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі організації, скорочення чисельності або штату працівників, йому одноразово виплачується вихідна допомога у розмірі дванадцяти середніх заробітних плат, а в подальшому середня заробітна плата за весь період до наступного працевлаштування, але не більше ніж за три місяці з дня звільнення.

В попередній редакції п.2.5. Колективного договору, затвердженою 01 вересня 2014 року вказано, що при звільненні працівника у разі змін в організації виробництва та при скороченні чисельності штату працівників, йому виплачується заробітна плата за весь період до наступного працевлаштування, але не більше ніж за три місяці з дня звільнення за рахунок власних коштів підприємства.

Після ознайомлення з вищевказаними змінами та доповненнями до коллективного договору з`ясувалося, що зазначені зміни схвалено Загальними зборами трудового колективу ДП "ФІНІНПРО" 24 квітня 2025 року в особі Уповноваженого представника трудового колективу ОСОБА_2 та затверджено директором ДП "ФІНІНПРО" Журавльовим Ю. М. 24 квітня 2025 року.

Таким чином, при масовому звільненні працівників сума до сплати буде становити приблизно 100-120 млн. грн, що буде неприпустимим тягарем для державного підприємства в умовах воєнного стану.

Крім того, на ім`я голови комісії з реорганізації надійшли пояснення працівників підприємства, які доводять неправомочність Зборів трудового колективу від 24 квітня 2025року, на яких були прийняті зміни до Колективного договору.

На ДП "ФІНІНПРО" діє Первинна профспілкова організація, і саме вона, відповідно до ст.ст.12, 13 КЗпП України та ст. 3, 4 Закону України «Про колективні договори і угоди», є стороною колективного договору від працівників.

Таким чином, ОСОБА_2 не мав належних повноважень для підписання змін до Колективного договору ДП "ФІНІНПРО"», що виключає можливість представництва працівників іншими органами при укладенні чи зміні Колективного договору.

Таким чином, вказані зміни до Колективного договору підписані з порушенням вимог чинного законодавства, що є додатковим обґрунтуванням і підставою для визнання їх недійсними.

Крім того, збори не були правомочними, оскільки не було повідомлено належним чином всіх працівників підприємства про місце та час їх проведення, що позбавило їх можливості делегування своїх представників.

Зазначає також, що в разі виплати працівникам при звільненні сум, зазначених у п.2.5 Колективного договору в редакції рішення зборів від 24 квітня 2025 року, вони, відповідно до ч.1 ст.239 КЗпП України, не можуть бути повернуті, як і в порядку ч.2 ст.445 ЦПК України буде неможливо застосувати поворот виконання рішення суду.

З урахуванням цього, до суду буде подано позов про:

1)визнання Загальних зборів трудового колективу ДП "ФІНІНПРО" такими, що не відбулися 24 квітня 2025 року;

2)про визнання рішення Загальних зборів трудового колективу ДП "ФІНІНПРО" від 24 квітня 2025 року недійсним;

3)про визнання п.1.5., п.2.5. «Змін та доповнень до Колективного договору ДП "ФІНІНПРО" від 24 квітня 2025 року», зареєстрованих від 08 травня 2025 року №29, недійсними.

З урахуванням цього, просить задовольнити заяву.

Заява про забезпечення позову підлягає передачі на розгляд до Св`ятошинського районного суду м.Києва, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частиною 1 ст.48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що заявником визначено суб`єктний склад осіб у позові, з яким він має намір звернутися до суду.

Відповідачем у справі визначено ОСОБА_3 , як Уповноваженого представника трудового коллективу.

Згідно з ч. 1 ст. 125 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Правила альтернативної відсудності визначено в ст.28 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З аналізу даної норми закону випливає, що право використати альтернативну підсудність має лише позивач - фізична особа, а не юридична особа, оскільки юридична особа не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або зареєстрованого у встановленому законом порядку місця її перебування.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено права позивача - юридичної особи, на вибір суду, який буде розглядати справу, а тому в даному випадку мають застосовуватися загальні правила підсудності, визначені ч.1 ст.27 ЦПК України.

Юридична особа, за змістом ч.2 ст.27 ЦПК України, має своє місце знаходження згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Тобто, положення ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Це відповівдає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 24 червня 2024 року в справі № 554/7669/21 та від 07 серпня 2024 року в справі № 552/5908/22.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються.

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

З інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 вбачається, що його зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться в Св`ятошинському районі м.Києва.

Таким чином, справа, з якою заявник має намір звернутися до суду, не підсудна Голосіївському районному суду м.Києва, що, в свою чергу, з точки зору п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, також позбавляє його можливості на звернення з заявою про забезпечення позову до його подання до Голосіївського районного суду м.Києва.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною першою ст. 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи викладене, справа підлягає передачі до Св`ятошинського районного суду м.Києва.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 152 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву Державного підприємства «Фінансування інфраструктуриних проектів» про забезпечення позову передати за підсудністю до Св`ятошинського районного суду м.Києва (м. Київ вул. Якуба Коласа, 27а ).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич