У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Заярний А.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову,

УСТАНОВИВ:

26.09.2025 через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Жмеринської міської ради, ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОДІЛЛЯ АГРОПРОДУКТ» про витребування у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :05:000:0513, площею 1.5035га (рілля), та земельну ділянку кадастровий номер :04:000:1047, площею 0.0709га (багаторічні насадження) та припинити інше речове право оренди на земельну ділянку кадастровий номер :05:000:0513, площею 1.5035га (рілля), за ТОВ «ПОДІЛЛЯ АГРОПРОДУКТ».

До позовної заяви додано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :05:000:0513, площею 1.5035га (рілля), та земельну ділянку кадастровий номер :04:000:1047, площею 0.0709га (багаторічні насадження).

Суд розглянувши заяву про забезпечення позову приходить таких висновків.

Як слідує із позову, ОСОБА_2 у спадщину після смерті ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.03.2010 перейшло право на земельну частку пай, що перебував в колективній власності КСП ім. Дзержинського село Почапинці Жмеринського району Вінницької області розміром 2.67га в умовних кадастрових гектарах. Вказана земельна частка пай належала померлій на підставі сертифікату від 07.10.199 виданого їй згідно розпорядження Жмернської районної державної адміністрації від 17.09.1997р. №217. Розпаювання земель КСП ім. Дзержинського село Почапинці Жмеринського району Вінницької області проводилось на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 17.09.2004 №449, що підтверджується відповіддю головного управління державного земельного кадастру від 27.08.2025, згідно якого ОСОБА_4 було розпайованого земельну ділянку №511. ОСОБА_2 була виготовлена технічна документація зі встановлення відновлення меж вказаної земельної ділянки та подано її до державного кадастрового реєстратора для внесення до державного земельного кадастру . Рішенням кадстрового реєстратора від 22.05.2025 було відмовлено у внесені відомостей з підстав перетинання. Відповіддю головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 13.06.2025 надано копію книги реєстрації сертифікатів з якої вбачається реєстрація сертифікату на земельну частку пай за ОСОБА_4 та надано копію державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:000:0513 площею 1.5035га (рілля) виданого 29.10.2012 ОСОБА_3 на підставі розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 29.09.2011 №447. Також відповіддю головного управління державного земельного кадастру від 27.08.2025, зазначено, що за даними державного земельного кадастру земельній ділянці № НОМЕР_1 , було присвоєно кадастровий номер :05:000:0513, земельній ділянці площею 1.5035га (рілля), та кадастровий номер :04:000:1047, площею 0.0709га (багаторічні насадження). До відповіді додані два розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 28.03.2011 №156 за яким ОСОБА_3 було передано у власність земельні ділянки № НОМЕР_1 , площею 1.5035га (рілля) та площею 0.0709га (багаторічні насадження), для товарного сільськогосподарського виробництва, а також розпорядження №447 від 26.09.2011, за яким було внесено зміни в розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 28.03.2011 №156 змінено номер ділянки з № НОМЕР_1 на №425. Отже, при розробці документації із землеустрою на вказані земельні ділянки, розробником документації 28.10.2011 Вінницькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» (вбачається із витягу з державного земельного кадастру від 15.05.2025) не було враховано зміну нумерації земельної ділянки і як вбачається із відповіді головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.08.2025, виготовлено документацію на земельну ділянку саме № НОМЕР_1 . Вказана технічна документація в архіві головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відсутня що вбачається із відповіді управління від 13.06.2025. Земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0513 не змінювалась що підтверджується відповіддю головного управління Держгеокадастру від 03.09.2025. Земельна ділянка з кадастровий номер :04:000:1047 наявна в державному земельному кадастрі що підтверджується витягом від 28.08.2025 та витягом з нормативно-грошової оцінки. В реєстрі речових прав право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:1047 не зареєстровано що підтверджуються інформаційною довідкою від 28.08.2025. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.06.2025 право власності на земельну ділянку на даний час так і зареєстровано за ОСОБА_3 , також укладено договір оренди на вказану земельну ділянку з ТОВ «Поділля Агропродукт» від 25.12.2014 щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:000:1047, площею 0.0709га (багаторічні насадження) - інформація в реєстрі речових прав на неї відсутня, однак вона перебуває у власності ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №622685 виданого 29.10.2012. Таким чином, земельна ділянка, що належить Позивачу, вибула з його володіння без його волі.

Як слідує із заяви про забезпечення позову, заявник вважає, що відповідачі під час розгляду цивільної справи в суді можуть здійснити поділ, об`єднання або відчуження земельних ділянок, що є предметом спору, що може утруднити виконання рішення суду. Таким чином, у разі задоволення позову, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить, або ж унеможливить виконання рішення суду, для приведення сторін у первинний стан. В той же час, забезпечення позову дозволить здійснити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Інститут забезпечення позову застосовується у цивільному процесі з метою забезпечення подальшого виконання судового рішення, як завершальної стадії судового процесу, у разі існування підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь в справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п. 4 Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пунктів 6 і 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як за законом, так і на практиці.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування.

З огляду на вищезазначене, з урахування доказів наданих представником позивача на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, з метою збереження існуючого становища сторін до вирішення спору по суті, слід забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, адже невжиття цих заходів забезпечення позову може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач не позбавлений можливості передачі (відчуження) спірних земельних ділянок третім особам, або ж їх поділу тощо.

Суд звертає увагу, що накладення арешту на спірне майно, є тимчасовим, і не вирішує спір по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 157 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

Застосувати заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер :05:000:0513, площею 1.5035га (рілля), та земельну ділянку кадастровий номер :04:000:1047, площею 0.0709га (багаторічні насадження).

Примірник ухвали про забезпечення позову направити сторонам.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом.

Виконавчий документ може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду набирає законної сили в прядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ