РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/4880/24

Провадження № 22-ц/4815/1204/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Твердим Миколою Кузьмовичем на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 червня 2025 року (ухвалене у складі судді Гнатущенко Ю.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Позов обґрунтовував тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13.03.2014 р. у справі №569/3601/14-ц розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 30.05.1996 р. ВРАГС міста Рівне, актовий запис №606.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2023 р. у справі №570/1268/17 поділено спільне сумісне майно подружжя, зокрема виділено позивачу та визнано за ним право особистої приватної власності, припинивши право спільної сумісної власності на приміщення: №1 площею 2,8 кв.м.; №2/1 площею 17,9 кв.м.; №3 площею 10,1 кв.м.; №4/1 площею 9,3 кв.м.; №8 площею 5,8 кв.м.;№ 8 площею 13,3 кв.м.; №10 площею 13,5 кв.м.; №11/1 площею 7,8 кв.м.; №13 площею 5,9 кв.м.; №14 площею 3,9 кв.м.; №16 площею 38,7 кв.м.; №21/1 площею 4,3 кв.м.; що становить 41,3/100 (0,413); 35,5/86 (0,355) в незакінченому будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу у вказаному будинку продовжує проживати відповідач колишня дружина. Крім цього, вона змінила замки в будинку та не пускає позивача до даного будинку.

Він неодноразово повідомляв відповідача щодо необхідності користування майном, яке було розділене між ними рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2023 р. у справі №570/1268/17, але вона відмовляється і взагалі ігнорує всі його пропозиції та вимоги.

Відповідач не визнає його права на даний будинок та вважає, що він належить лише їй.

Він неодноразово звертався до органів Національної поліції України з метою захисту свого порушеного права. 08.04.2024 р., 28.05.2024 р., 31.05.2024 р. та 05.06.2024 р. він звертався до ВП №1 Рівненського районного управління ГУНП в Рівненській області із заявою про чинення перешкод в користуванні нерухомим майном, а саме належною йому частиною житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Факт його звернення до поліції підтверджується листом ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 16.09.2024 р. №3зі/201/15-224 та листом ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 20.05.2024 р. №6013/200-2024.

Враховуючи, що відповідач перешкоджає йому в користуванні його майном та відмовляється врегулювати спір мирним шляхом, він вимушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні його власністю шляхом примусового вселення його до житлового будинку.

Просив суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до належної йому частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - задоволено повністю.

Усунено перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у виділені йому на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2023 р. у справі №570/1268/17, та належні йому приміщення: №1 площею 2,8 кв.м.; №2/1 площею 17,9 кв.м.; №3 площею 10,1 кв.м.; №4/1 площею 9,3 кв.м.; №8 площею 5,8 кв.м.;№ 8 площею 13,3 кв.м.; №10 площею 13,5 кв.м.; №11/1 площею 7,8 кв.м.; №13 площею 5,9 кв.м.; №14 площею 3,9 кв.м.; №16 площею 38,7 кв.м.; №21/1 площею 4,3 кв.м. в незакінченому будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати - судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення мотивовано тим, що право спільної часткової власності повинно здійснюватися за спільною згодою співвласників, а позивач ОСОБА_1 , як співвласник, обмежений у доступі до спірного домоволодіння, відповідач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у цьому, тому позов підлягає до задоволення.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Твердого М.К. оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що суд не врахував, що порушеним правом позивача, за захистом якого він звернувся до сулу у цій справі, є право користування належною йому частиною спірного житлового будинку як житлом, перешкоди у реалізації якого вчиняє відповідачка шляхом відмови надати йому ключ від замка вхідних дверей, як єдиного входу у приміщення будинку, яке рішенням суду у справі №570/1268/17 було розділене на дві частини за площею, однак які до сьогодні не є ізольованими(відокремленими) один від одного об`єктами житла, придатними для проживання окремих сімей.

Судом не враховано, що докази створення перешкод позивачу у зазначений ним спосіб відсутні взагалі, а можливість користування позивачем виділеною йому судом частиною приміщення як житлом відсутня через неізольованість такого приміщення як об`єкта житла.

Неможливість реалізації права позивача користуватися належною йому частиною житлового будинку як житлом є наслідком його власної бездіяльності, а не неправомірних дій відповідачки.

Право позивача на користування належною йому частиною спірного житлового будинку не є порушеним, тому не підлягає судовому захисту.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

11 серпня 2025 року представником ОСОБА_1 адвокатом Мамай І.Є. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність оскаржуваного рішення суду, просить про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розрізано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31.03.2014 року у справі № 569/3601/14-ц.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2023 р. у справі 570/1268/17, яке набрало законної сили задоволено позов ОСОБА_1 , третя особа. яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно набуте до вступу в шлюбу, виділ в натурі майна, набутого під час перебування в шлюбі в порядку його поділу, усунення перешкод у здійсненні права користування, володіння та розпорядження майном за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину та поділ майна подружжя.

Здійснено поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до варіанту №2 висновку судового експерта №201214/1_ФМ від 10 березня 2021 року таким чином:

- виділено позивачу та визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності, припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане майно:

1) в незакінченому будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 виділити приміщення: №1 площею 2,8 кв.м.; №2/1 площею 17,9 кв.м.; №3 площею 10,1 кв.м.; №4/1 площею 9,3 кв.м.; №8 площею 5,8 кв.м.;№ 8 площею 13,3 кв.м.; №10 площею 13,5 кв.м.; №11/1 площею 7,8 кв.м.; №13 площею 5,9 кв.м.; №14 площею 3,9 кв.м.; №16 площею 38,7 кв.м.; №21/1 площею 4,3 кв.м.; що становить 41,3/100 (0,413); 35,5/86 (0,355);

2) із земельної ділянки площею 0,11 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:013:0392, виділити земельну ділянку площею 377,0 кв.м., що позначена на плані синім кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м.: 9,976-5,730-2,495-4,080-2,540-3,552-27,658-2,350-51,746-10,418.

- виділити відповідачу та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності, припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане майно:

3) в незакінченому будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 , виділити приміщення: №2/1 площею 3,5 кв.м.; №4/2 площею 7,2 кв.м.; №5 площею 22,7 кв.м.; №6 площею 9,7 кв.м.; №7 площею 18,8 кв.м.; №11/2 площею 37,1 кв.м.; №12 площею 21,8 кв.м.; №15 площею 6,7 кв.м.; №17 площею 5,6 кв.м.; №18 площею 23,2 кв.м.; №19 площею 20,3 кв.м.; №21 площею 4,7 кв.м.; що становить 58,7/100 (0,587); 50,5/86 (0,505).

4) із земельної ділянки площею 0,11 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:013:0392, виділити земельну ділянку площею 696,0 кв.м., що позначена на плані зеленим кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м.: 48,418-19,640-27,658-2,770-13,362-2,725-9,976-11,708.

Залишено в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 26,0 кв.м., що позначена на плані жовтим кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (90,0), в м.: 13,362-2,770-3,552-2,540-4,080-2,495-5,30-2,725.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину та поділ майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 56 554 грн. 86 коп. в рахунок відшкодування 1/2 вартості автомобіля "Вольксваген Кадді" 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968, номер кузова НОМЕР_2 .

У решті позовних вимог відмовлено (а.с.9-15).

Як вбачається з відповідей начальника ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Р.Солохненка № 6013/200/04-2024 від 20.05.2024 р, Ззі/201/15-2024 від 16.09.2024 р., які наявні у матеріалах справи позивач неодноразово звертався в поліцію з приводу конфлікту з колишньою дружиною ОСОБА_5 , 1964 р.н., яка не дає йому зайти до будинку.

У суді першої інстанції відповідачка пояснила, що не надасть ключі від будинку позивачу, оскільки вона цього просто не може зробити, бо вхід в будинок один та знаходиться на частині земельної ділянки, яка згідно рішення суду виділена позивачу. Не бажає проживати у будинку разом з позивачем.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 391 ЦК України визначає право власника, зокрема будинку, вимагати усунення порушень його прав будь-якими особами шляхом, який власник вважає прийнятним. Те, хто саме спричинив порушення права та з яких підстав, не має значення (див. постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як правильно встановлено місцевим судом, на підставі наданих сторонами доказів, ОСОБА_1 , як співвласник частки спірного об`єкта нерухомості, має право безперешкодно користуватися об`єктом спільної часткової власності, не втратив такого права у встановленому законом порядку, при цьому систематичні звернення позивача до поліції, однозначна висловлена відповідачем позиція щодо недопущення позивача у спірну нерухомість, свідчать про створення перешкод позивачу у користуванні вказаним майном, а тому порушене право позивача підлягає захисту, шляхом його вселення.

Покликання у апеляційній скарзі на необхідність урахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 23 квітня 2025 року у справі № 357/31/45/20 є необґрунтованими, оскільки зазначена практика Верховного Суду не є релевантною, правовідносини у вказаній справі та у справі, що переглядається у порядку апеляційного провадження, не є подібними.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

У справі, яка переглядається апеляційним судом не вирішуються позовні вимоги щодо розподілу домоволодіння, оскільки такий поділ вже здійснено рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07.03.2023 року у справі № 570/1268/17, який має преюдиційний характер та не підлягає повторному перегляду судом, в рамках цієї справи.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Твердим Миколою Кузьмовичем залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 червня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.