РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/5867/24

Провадження № 22-ц/4815/1141/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач АТ "Державний ощадний банк України", в особі філії

Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк",

відповідач ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2025 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П., повний текст рішення складено 01 червня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Кострикін Володимир Іванович про визнання договору дарування недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року АТ "Державний ощадний банк України", в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Кострикін Володимир Іванович про визнання договору дарування недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позов обґрунтовувало тим, що 01.06.2007 між ВАТ "Державний ощадний банк України" (правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 256, на виконання умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 69300,00 доларів США, а Позичальник одержала кредит, та зобов`язалась належним чином його використати та повернути в сумі 69300,00 дол. США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,7 відсотків річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені Кредитним договором.

Через неналежне виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 2-3889/10 позов Банку до Позичальниці частково задоволено, стягнуто з Позичальниці на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 348,87 доларів США, що станом на 02.06.2010 року згідно з офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 503 560,17 грн, в частині стягнення пені по кредиту - відмовлено; стягнуто судові витрати. На виконання рішення судом 29.07.2010 видано виконавчий лист № 2-3889/2010, та 11.12.2014 державною виконавчою службою у м. Рівному відкрито виконавче провадження №45758356.

У процесі виконавчого провадження №45758356 державним виконавцем було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна, що за Позичальницею ОСОБА_1 зареєстровано на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ), та яка певний час перебувала в іпотеці Акціонерного комерційного банку "Мрія", правонаступником якого є АТ "ВТБ БАНК" за кредитним договором №02-840-63 від 22.09.2005. Відповідно до повідомлення АТ "ВТБ БАНК" №72/1-2 від 11.01.2020 заборгованість за кредитним договором № 02-840-63 від 22.09.2005 ОСОБА_1 погашено, після чого було припинено іпотеку на дану квартиру.

04.09.2023 року Банк ознайомився із матеріалами ВП № 45758356, з яких встановлено, що 15.09.2022 між ОСОБА_1 в інтересах якої діяв ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_2 було укладено Договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарувала своєму сину ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний Договір було посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1036.

Вказувало, що спірний Договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2 , спрямований на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від примусового виконання в майбутньому рішення суду про стягнення ОСОБА_1 на користь Банку кредитної заборгованості, що згідно з статтею 234 ЦК України є підставою для визнання його недійсним із застосуванням способу захисту (відновлення становища, що існувало до порушення), передбаченого пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України шляхом повернення квартири у власність ОСОБА_1 .

Просили суд визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 15 вересня 2022 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Кострикіним В.І., зареєстрований в реєстрі за № 1036, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 . Стягнути із Відповідачів судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2025 року в задоволенні позову Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Кострикін Володимир Іванович про визнання договору дарування недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оспорюваний договір дарування немає ознак фраудаторного, так як не був вчинений на шкоду кредитору, а був спрямований на настання реальних правових наслідків, які ним обумовлювалися. Кредитний договір був забезпечений іпотечним договором за рахунок якого, могло відбутися погашення заборгованості, тому права кредитора щодо погашення боргу були і є повністю захищені.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, АТ "Державний ощадний банк України", в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" оскаржило його в апеляційному порядку.

Апеляційну скаргу обгрунтовує незаконністю оскаржуваного рішення.

Вказує, що на дату укладення Договору дарування, Дарувальник ОСОБА_1 достовірно була обізнана про наявність рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 2-3889/10 від 02.06.2010, яке набрало законної сили та яким з неї на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 348,87 доларів США.

З метою виконання судового рішення та опису майна боржниці, в межах ВП №45758356, державним виконавцем протягом 2020-2022 років було здійснено чотири виходи за місцем знаходження квартири боржниці, проте до квартири, яку боржниця 15.09.2022 подарувала своєму сину, державного виконавця не було допущено, про що складено відповідні акти.

Також ОСОБА_1 було відомо, що Банком не приймається як належне виконання нею судового рішення у справі № 2-3889/10 у гривневому еквіваленті у розмірі 503 561,17 грн, і у судовому порядку оскаржується постанова головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Мельника В.В. від 29.11.2018 про закінчення виконавчого провадження № 45758356 з тих підстав, що залишок заборгованості за рішенням суду складає 43 523,27 доларів США.

У позовній заяві Банк покликався не тільки на фіктивність договору, а і на недобросовісну поведінку відповідачки ОСОБА_1 , яка своїми діями спрямованими на відчуження квартири знизила свою платоспроможність, діяла очевидно недобросовісно і зловживала правами Банку.

Будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Договір дарування порушує майнові інтереси Банку як кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржниці. Такі дії, хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

У зв`язку зі смертю в 2010 році одного із іпотекодавців - ОСОБА_4 (чоловік боржниці) та відсутністю визначеного кола спадкоємців та правонаступників протягом 12 років, Банк був позбавлений можливості звертатися до суду із вимогами про звернення стягнення на майно, яке виступало забезпеченням за кредитним договором.

Тільки після набрання судовим рішенням у справі № 569/7835/21 законної сили, визначилося остаточне коло осіб, до яких перейшла частка іпотеки майнового поручителя ОСОБА_4 . На даний час Банком пред`явлено такий позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

12 серпня 2025 року представником відповідачів адвокатом Цуняком В.Й. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на її необґрунтованість.

Вказує, що рішенням суду першої інстанції не порушено прав позивача, оскільки на розгляді Рівненського міського суду перебуває справа за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Просить про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.06.2007 року між ОСОБА_1 (позичальник) та ВАТ "Державний ощадний банк України" (Банк) укладено кредитний договір № 256, за умовами якого позичальник отримала споживчий кредит у розмірі 69300 (Шістдесят дев`ять тисяч триста доларів США, 00 центів) строком на 120 місяців, із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,7 відсотків річних (а.с. 11, том 1).

Згідно п. 2.1. вищезазначеного кредитного договору виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02.06.2010 року у цивільній справі №2-3889/10 задоволено частково позов ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Рівненського обласного управління заборгованість, за кредитним договором у розмірі 63 348,87 (шістдесят три тисячі триста сорок вісім доларів вісімдесят сім центів) дол США що станом на 2 червня 2010 року згідно офіційного курсу Національного Банку України в гривневому еквіваленті становить 503560,17 (п`ятсот гри тисячі п`ятої шістдесят гривень сімнадцять копійок) грн (а.с. 14, том 1).

На виконання рішення 29.07.2010 Рівненським міським судом видано виконавчий лист № 2-3889/2010, та 11.12.2014 державною виконавчою службою у м. Рівному відкрито виконавче провадження № 45758356.

Постановою про закінчення виконавчого провадження № 45758356 від 29.11.2018 року головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Мельника В.В. закінчено виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом №2-3889/2010 виданого 29.07.2010 року виданого Рівненським міським судом про стягнення на користь АТ "Державний ощадний банк України" заборгованість по договору кредиту у розмірі 63348,87 дол. США, що станом на 02.06.2010 року згідно офіційного курсу Національного Банку України в гривневому еквіваленті становить 503560,17 грн., судового збору в розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення при примусовому виконанні ВП № 45758356. Вилучено обтяження з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 24704052 від 06.02.2018 року. Знято тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України, яке було встановлено ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від (дата рішення 07.07.2017 року та № судової справи 2-3889/10, та направлено до виконання від 06.11.2017 року вих №. 72549 (а.с. 16, том 1).

15 вересня 2022 року між ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. 15.09.2022 року та зареєстрований ним за номером 1036 (а.с. 25, том 1)

04.05.2023 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельником В.В. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 45758356 на підставі виконавчого листа 2-3889/2010 виданого 29.07.2010 року Рівненським міським судом (а.с. 23, зворот, том 1).

АТ "Державний ощадний банк України", вважаючи договір дарування, що укладений 15.09.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , фраудаторним правочином, вчиненим на шкоду банку, звернулося до суду з позовом про визнання його недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України), недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) та статті 234 ЦК України.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.

Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що:

особа (особи) "використовувала/використовували право на зло";

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) "через можливість доступу до майна боржника", навіть і того, що знаходиться в інших осіб.

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) вказано, що:

"цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)".

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга статті 234 ЦК України).

Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року в справі № 712/7975/17 (провадження № 61-42114св18)).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні (постанова Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17 (провадження № 61-46674св18)).

Кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав.

Одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року в справі № 761/40240/21 (провадження № 61-13013св23)).

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку не встановлено обставин, які дозволяли б кваліфікувати оспорюваний договір дарування як фраудаторний, ні з підстав його фіктивності, ні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), з огляду на наступне.

26 вересня 2005 року між Акціонерним комерційним банком "Мрія" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 02-840-63, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 38 000 доларів США на строк до 25.09.2020 року (а.с. 134, том 1).

Згідно п. 1.2. вищенаведеного договору, кредит надано на придбання квартири АДРЕСА_1 .

Того ж дня ОСОБА_1 придбала, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 70, том 1)

У забезпечення виконання кредитного зобов`язання перед АКБ "Мрія", зазначену вище квартиру передано банку в іпотеку, що підтверджується інформацією з державного реєстру іпотек (а.с. 60, том 1).

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав 15.09.2022 року зареєстровано припинення іпотеки вказаної квартири (а.с. 58, том 1).

Як вбачається з листа уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ВТБ БАНК" від 11.01.2020 року № 72/1-2 ОСОБА_1 повністю погашено заборгованість за кредитним договором № 02-840-63 від 22.09.2005 року (а.с. 17, том 1).

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_2 суду пояснив, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана для нього, зокрема, за його особисті кошти.

Кредит, що був отриманий його матір`ю ОСОБА_1 в Ощадбанку, погашався протягом всього його свідомого життя із його власно зароблених коштів.

Пояснював, що коли він був ще дитиною, мати продала квартиру АДРЕСА_3 , у якій він мав право власності на її частки, а інша була мамина. Вказана квартира була продана в 2005 році за 33 000 доларів США, із яких його частка становила 16500 доларів США. Продаж вказаної квартири був здійснений з метою покращення житлових умов, оскільки у нього у 2002 році народилась сестра. У 2005 році на умовах молодіжного кредитування мамою ОСОБА_1 було отримано безвідсотковий кредит, за який було придбано спірне житло за адресою: АДРЕСА_4 . Вказана квартира була придбана за 47 500 доларів США із першим внеском за рахунок проданої раніше квартири. Придбана квартира стала іпотечним майном по вказаному кредиту. Після розлучення матері з батьком, останнім в добровільному порядку сплачувались аліменти, за рахунок яких погашався кредит. У вказаній квартирі вони проживали з 2005 року.

01.06.2007 році матір`ю - ОСОБА_1 було отримано кредит у розмірі 69 000 доларів США, для придбання вантажного автомобіля та здійснення вантажоперевезень вітчимом. Заставою по цьому кредиту стала квартира батьків вітчима, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що у місті Рівне.

У 2010 році вітчим помер, на той час йому було 16 років. Він влаштувався на роботу ріелтором та почав заробляти власні кошти. В жовтні 2012 році ОСОБА_1 із його сестрою поїхала на постійне місце проживання за кордон, та з цього часу він сплачував за кредит зі своїх особистих коштів. Крім того в тому ж році, бабуся мама ОСОБА_1 переїхала проживати до нього за адресою: АДРЕСА_4 , а її квартиру вони почали здавати в оренду, а отримані кошти відкладались ним та в подальшому були використані для остаточного погашення кредиту в 2019 році.

Під час навчання у Львові з 2014 по 2018 роки, у вільний від навчання час, працював ріелтором, а зароблені кошти витрачав на погашення кредиту за квартиру.

У липні 2019 році ліквідаційна комісія банку ВТБ запропонувала достроково погасити кредит, який станом на той час, становив 21000 доларів США.

Із власних заощаджень у нього було 9 тис доларів США, 6 тис. доларів США було відкладених із оренди бабусиного житла, решту позичив у батька, та повністю сплатив кредит. Комунальні послуги сплачувались з 2012 року особисто ним, а з 2020 року його дружиною, з якою зі вказаної дати проживають у спірній квартирі.

За період проживання у вказаній квартирі, ним неодноразово робився ремонт, придбавалась побутова техніка, меблі, покращувалось опалення. Йому відомо, що його мати повністю виконала свої кредитні зобов`язання перед банком, оскільки виконавчою службою було закрито виконавче провадження та всі заборони та арешти були зняті. Перешкод у користуванні та проживанні у спірній квартирі у нього ні раніше, ні на теперішній час не існувало.

Переоформлення спірної квартири відбулось у той час коли були відсутні будь які заборони та борги, а вказана нерухомість перейшла у його власність реально.

З наявних у матеріалах справи квитанцій вбачається, що 23.01.2017 року від імені ОСОБА_1 у банку ПАТ "ВТБ БАНК" за адресою: м.Львів, вул. Валова, буд.15, було сплачено грошові кошти у сумі 9 599 грн. 97 коп. 05.10.2017 року від імені ОСОБА_1 у банку ПАТ "ВТБ БАНК" за адресою: м.Львів, вул. Валова, буд.15, було сплачено грошові кошти у сумі 9 383 грн. 08 коп. 27.02.2017 року від імені ОСОБА_1 у банку ПАТ "ВТБ БАНК" за адресою: м.Львів, вул. Валова, буд.15, було сплачено грошові кошти у сумі 9 711 грн. 56 коп. 10.02.2017 року від імені ОСОБА_1 у банку ПАТ "ВТБ БАНК" за адресою: м.Львів, вул. Валова, буд.15, було сплачено грошові кошти у сумі 270грн. 25коп. 23.03.2017 року від імені ОСОБА_1 у банку ПАТ "ВТБ БАНК" за адресою: м.Львів, вул. Валова, буд.15, було сплачено грошові кошти у сумі 9 018 грн. 17 коп. 24.05.2017 року від імені ОСОБА_1 у банку ПАТ "ВТБ БАНК" за адресою: м.Львів, вул. Валова, буд.15, було сплачено грошові кошти у сумі 18 413 грн. 56 коп. 29.06.2017 року від імені ОСОБА_1 у банку ПАТ "ВТБ БАНК" за адресою: м.Львів, вул. Валова, буд.15, було сплачено грошові кошти у сумі 9 128 грн. 04 коп. 27.02.2017 року від імені ОСОБА_1 у банку ПАТ "ВТБ БАНК" за адресою: м.Львів, вул. Валова, буд.15, було сплачено грошові кошти у сумі 8 606 грн. 94 коп.

Згідно Довіреності від 30.07.2019 року АТ "ВТБ БАНК", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ВТБ БАНК" Шевченка Олександра Володимировича, уповноважив ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Рівненським МВ УДМС України в Рівненській області 16 липня 2016 року, податковий номер - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , представляти інтереси Банку в органах державної реєстрації, Центрах надання адміністративних послуг, перед державними реєстраторами, в органах нотаріату, зокрема в державних нотаріальних конторах та приватних нотаріусів (а.с. 146, том 1).

Згідно Договору добровільного страхування від нещасних випадків особи, яка є позичальником банку від 15.04.2019 року вбачається, що даний договір в інтересах та на ім`я ОСОБА_1 уклав ОСОБА_2 на підставі довіреності ОСОБА_1 № 574/734-18 від 25.09.2018 року (а.с. 147-148, том 1).

На підставі зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що укладений 15 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування квартири вчинено сторонами з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а саме набуття ОСОБА_2 правомочностей власника квартири АДРЕСА_1 , оскільки останній фактично проживав у ній, здійснював її утримання та власними коштами брав участь у погашенні заборгованості з її придбання.

Обставин використання сторонами оспорюваного правочину приватного інструментарію всупереч його призначенню, принципу доброї совісті та для зменшення обсягу майна боржника ОСОБА_1 позивачем у справі не доведено.

Як правильно встановлено місцевим, у правовідносинах між АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_1 права банку на задоволення своїх майнових вимог до боржника за основним зобов`язанням забезпечувалися іпотекою квартири АДРЕСА_6 , згідно укладеного між ними іпотечного договору від 01 червня 2007 року (а.с. 123, том 1).

На розгляді Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа № 569/13126/25 за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_6 .

Отже, кредитор у спірних правовідносинах не позбавлений можливості отримати задоволення своїх вимог у спосіб, попередньо узгоджений сторонами, при укладенні кредитного договору, що відповідає принципу свободи договору та юридичної визначеності.

Оскільки позивачем у справі не доведено, що оспорюваний ним правочин є фраудаторним, а дії його учасників є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Кострикін Володимир Іванович про визнання договору дарування недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, належних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.