Житомирський апеляційний суд
Справа №278/977/25 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 278/977/25 за позовом представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Буткевича М.І. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк», представник Позивача, Товариство) звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь Позивача заборгованість за кредитним договором № 280/44-95 від 04 лютого 2008 року, розраховану на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23 лютого 2022 року становить 125 325,54 грн та складається із: 25 972, 38 грн 3% річних та 99 353,16 грн інфляційних втрат. Також просив вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 04 лютого 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 280/44-95, відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 140 000,00 грн.

Відповідно до Договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором.

Рішенням № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено його діяльність, шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 червня 2013 року у справі № 2-132/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 280/44-95 від 04 лютого 2008 року (станом на 31 серпня 2011 року) в розмірі 175 451,91 грн. Дане рішення відповідачкою не виконано.

Таким чином, ОСОБА_1 допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому зобов`язана сплатити 3% річних та інфляційні втрати відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник позивача просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Представник зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивач не довів набуття права вимоги. Вважає, що доданий до позовної заяви пакет документів в повній мірі підтверджує правонаступництво прав вимоги від АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Сенс Банк» (до зміни найменування АТ «Альфа-Банк»).

Вказує, що АТ «Альфа-Банк» набув статусу кредитора згідно статті 512 ЦК України, тобто до АТ «Альфа-Банк» перейшли права і обов`язки АТ «Укрсоцбанк» в цілому, а не на підставі договору відступлення прав тощо.

Звертає увагу, що у даному випадку прострочене зобов`язання підтверджене рішенням суду, а відповідно є доведеним в повній мірі. Також позивачем належними доказами доведено правонаступництво на право вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні представник Банку підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення. які відповідають доводам поданої скарги.

Представник відповідачки скаргу не визнала, вважає її безпідставною, просила залишити її без задоволення, а рішення суду, яке є законним і обґрунтованим, - залишити без змін.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надано доказів у підтвердження набуття ним права вимоги за кредитним договором, заборгованість за яким є предметом даного позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 червня 2013 року у справі №2-132/12 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором (станом на 31 серпня 2011 року) в розмірі 175 451 91 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. Рішення суду у справі набрало законної сили 18 червня 2013 року(а.с.34-37).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Щодо переходу права вимоги до АТ «Сенс Банк» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Водночас злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи регулюються зокрема статтею 106 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема правонаступництва.

Правонаступництво перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. В контексті зобов`язань це означає, що кредитор (або боржник) може бути замінений іншою особою, яка отримує його права та обов`язки.

Отже, правонаступництвом є перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого.

Установлено, що до позовної заяви доданий пакет документів, що в повній мірі підтверджує правонаступництво прав вимоги від АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Сенс Банк» (до зміни найменування АТ «Альфа-Банк»), зокрема, Статут АТ «Сенс Банк», в якому відображається правонаступництво від АТ «Укрсоцбанк», який є основним документом, що підтверджує правонаступництво.

Також місцевим судом було встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Сенс Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Інші документи, такі як рішення про припинення юридичної особи АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» є додатковими доказами без яких зазначені вище документи самостійно і в повній мірі доводять правонаступництво АТ «Сенс Банк» від АТ «Укрсоцбанк», адже припинення і приєднання відбулося, інформація в державні реєстри внесена, а значить відбулося правонаступництво, що відображено у Статуті АТ «Сенс Банк», остання редакція якого затверджена постановою КМУ №1010 від 03 вересня 2024 року.

Щодо акту приймання передачі то при набутті права вимоги в порядку правонаступництва від припиненої юридичної особи та відображення цього в Статуті юридичної особи-правонаступника, який пройшов державну реєстрацію, такий акт не вимагається.

Отже, АТ «Альфа-Банк» набув статусу кредитора згідно статті 512 ЦК України та до них перейшли права і обов`язки АТ «Укрсоцбанк» в цілому, а не на підставі договору відступлення прав вимоги.

Як зазначалось вище, 12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Відтак, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на ту обставину, що представником позивача не надано доказів у підтвердження набуття АТ «Сенс Банк» права вимоги за кредитним договором, заборгованість за яким є предметом даного позову, є помилковим.

Щодо стягнення заборгованості, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статі 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що в матеріалах справи є копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №40893949 від 26 листопада 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 175 451,91 грн згідно виконавчого листа № 2-132/12 виданого 29 серпня 2013 року Житомирським районним судом (а.с.70 зворот).

Крім того, в матеріалах справи також міститься копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 21 листопада 2019 року.

Отже, рішення суду фактично не виконано.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Установивши, що рішення суду відповідачка не виконала, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення Житомирського районного суду від 06 червня 2013 року.

Враховуючи викладене, а також наявний у матеріалах розрахунок заборгованості ( а.с. 50-51), який не спростований відповідачкою, із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк»підлягає стягненню три відсотка річних в розмірі 29 972,38 грн та інфляційні втрати в розмірі 99 353,16 грн, що складає разом 125 325,54 грн.

Відтак, доводи апеляційної скарги представника позивача знайшли своє підтвердження матеріалами справи, та приймаються до уваги колегією апеляційного суду.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України скасуванню, із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами підпунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також підлягає ухваленню нове судове рішення і в частині розподілу судового збору.

Зокрема, із ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню 2422,4 грн судового збору у зв`язку зверненням із позовом та 3634,00 грн за подання апеляційної скарги, а всього 6056,4 грн

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 травня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 280/44-95 від 04 лютого 2008 року розраховану, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, станом на 23 лютого 2022 року у розмірі 125 325,54 грн, з яких: 25 972, 38 грн 3% річних та 99 353,16 грн інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 6056,4 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 03 жовтня 2025 року.