Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2025 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

з участю секретаря Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т в н о в и в :

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Садового Миколу Вікторовича звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 09.05.2025 сторони уклали боргову розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 взяв в борг в ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 10500 євро та зобов`язався повернути позику в строку не пізніше 14.05.2025. У разі неповернення боргу зобов`язався сплатити 10 % місячних від суми позики за кожен місяць прострочення зобов`язання як пеню.

17.06.2025 позивач подав до суду заяву, в якій вказав, що валютою боргу є долари США, а не євро.

Відповідач свої боргові зобов`язання в строк не виконав, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 17.07.2025р. (а.с.67), просить стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 419435 грн. боргу та судові витрати.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02.06.2025 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву.

25.06.2025 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги та заперечує щодо задоволення позову. Зазначив, що будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач надав відповідачу 10500 саме євро в борг ОСОБА_1 не надано. У розписці не вказано коли, у якій формі, при яких обставинах позивач передав відповідачу кошти, що дає можливість заперечувати боргові зобов`язання перед позивачем.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 23.07.2025 закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, останній до суду подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не звився про розгляд даної справи повідомлявся належним чином, у встановлений законом порядок. 25.06.2025 відповідачем було подано заяву про відкладення судового засідання призначеного на 26.06.2025 у зв`язку із перебуванням його в лавах ЗСУ, втім клопотання про зупинення провадження із вказаної причини надалі ОСОБА_2 не заявлялося., а тому, враховуючи наявний в матеріалах справи відзив, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.05.2025 між сторонами було укладено боргову розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в борг грошову суму 10500 доларів США готівкою. Зобов`язався повернути позику в строк не пізніше 14.05.2025. У разі неповернення в строк боргу зобов`язався сплатити позивачу 10 % від суми за кожен місяць прострочення зобов`язань, як пеню. На розписці наявний особистий підпис відповідача.

Відповідно до платіжної інструкції від 28.05.2025 відповідач сплатив на рахунок позивача 16050 грн. в рахунок боргу за розпискою від 09.05.2025.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків..

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 369/12376/17 (провадження № 61-4966св20) та від 08 червня 2022 року у справі № 369/13872/18 (провадження № 61-18269св21).

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З таких обставин суд приходить до висновку, що позивач довів факт укладення договору позики шляхом підписання відповідачем боргової розписки та факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах.

Доводи відповідача наведені у відзиві суд вважає неспроможними, оскільки сторонами при складанні боргової розписки досягнуто всіх істотних умов договору позики. Сама по собі розписка посвідчує факт передання грошової суми позичальнику, а наявність її оригіналу у позивача свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Разом з тим, суд звертає увагу, що під час розгляду справи відповідачем не заперечувався факт існування даної розписки, не заявлялося клопотань про проведення експертиз щодо справжності договору позики та вже після звернення позивача до суду відповідачем було здійснено часткове погашення боргу.

Аналізуючи викладене, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики (розпискою) не виконав і не повернув позикодавцю кошти у сумі та у строк, вказаний ним у розписці, а тому, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, з урахуванням зменшених позовних вимог, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 4869,90 грн.

Що стосується заявлених до стягнення витрат за надання позивачеві правничої допомоги в сумі 20000 грн., суд вважає, що вказаний розмір витрат є завищеним з урахуванням категорії спору, складності справи, невеликої кількості судових засідань (три засідання), реально затраченого часу адвокатом, тому суд вважає необхідним задовольнити витрати за надання позивачеві правничої допомоги частково, на суму 10000 грн.

Керуючись 536, 625, 1048 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 7, 9-13, 81, 89, 141, 137, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ) борг у розмірі 419435 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ) судові витрати по справі, що складаються із судового збору, в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський