ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна С.К. на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 18.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 75514533, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданих йому коштів.

19.11.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 1911 від 19.11.2021 року за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 75514533 від 18.05.2021 року.

03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» () уклали Договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників в тому числі за договором позики № 75514533 від 18.05.2021 року.

Просило стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики № 75514533 від 18.05.2021 року в розмірі 46 513,50 грн, з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 31 513,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики № 75514533 від 18.05.2021 року у розмірі 46 513,50 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 1513,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також із відповідача на користь позивача стягнуто суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково: стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики № 75514533 від 18.05.2021 року у розмірі 23 955 грн. (сума кредиту 15 000 грн + відсотки 8 955 грн.), судовий збір у розмірі 1 247,56 грн та витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1 802,54 грн. Також просив стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.

Зазначає, що ОСОБА_1 погоджується із висновком суду щодо наявності нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн, однак звертає увагу, що строк кредитування складав 30 днів (до 16 червня 2021 року включно) і матеріали справи не містять доказів пролонгації його дії. Тобто позичальник не мав право нараховувати відсотки після 17 червня 2021 року. А тому розмір відсотків який, підлягає стягненню з відповідача за договором позики № 75514533 за період з 18 травня 2021 року по 17 червня 2021 року складає 8 955 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог пропорційному зменшенню підлягає і розмір судових витрат стягнутих з відповідача.

ТОВ «Фінпром Маркет» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зокрема зазначав, що позиція відповідача не враховує положень договору позики № 75514533 від 18.05.2021 року про автопролонгацію у разі не повернення або неповного повернення позики. Щодо розміру правової допомоги , які відповідач просив стягнути на свою користь з позивача, зазначає, що її сума є завищеною з огляду на характер спірних правовідносин, а також значно перевищує розмір правової допомоги позивача у суді 1 інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 46 513,50 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 отримував у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитні кошти, які вчасно не повернув, отже з нього на користь правонаступника кредитора - ТОВ «Фінпром Маркет» належить стягнути фактично отримані кредитні кошти в вигляді тіла кредиту та процентів за його користування.

Такий висновок в оскаржуваній частині позовних вимог, які стосуються відсотків не відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 18.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» () та ОСОБА_1 укладений договір позики № 75514533, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15000 грн 00 коп строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Договір підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором adg7DVc5nf, що був надісланий на вказану відповідачем (позичальником) електронну адресу - , у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 2 договору позики: сума позики складає - 15 000 грн, строк кредиту - 30 дні, процентна ставка (базова) за день - 1,99 %. Дата повернення позики - 17.06.2021 року.

Відповідно до пунктом 12 договору договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі.

Згідно із пунктами 5.1 договору позичальник підтвердив, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/dokuments-license/ з повню інформацією щодо позичальника а його послуги, що передбачено ст. 12 Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг».

Відповідно до п. 5.2. договору позики № 75514533, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Пунктом 5.5 договору встановлено, що позичальник розуміє та погоджується, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором позикодавець має право, зокрема, відступити право вимоги за договором.

У Додатку № 1 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75514533 від 18.05.2021 наведена Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Позикодавець на виконання п. 1 Договору позики 75514533 від 18.05.2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 15 000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується електронною платіжною інструкцією №3d680ce4-dde5-4f1bb25a-48cc77b39033 від 18.05.2021 року.

Згідно долученого до позову розрахунку, заборгованість за договором позики №75514533 за період з 18.05.2021 року по 21.12.2024 року становить 46513 грн 50 коп, з яких: 15 000 грн 00 коп - сума заборгованості за основною сумою боргу; 31513 грн 50 коп - сума заборгованості за відсотками.

19.11.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» () уклали Договір факторингу № 1911 від 19.11.2021 року за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 75514533 від 18.05.2021 року.

03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» () уклали Договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 75514533 від 18.05.2021 року .

Так, згідно п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийомупередачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Позивача/Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як було встановлено, умовами Договору позики передбачено, що позика у сумі 15 000 грн надається відповідачу на строк 30 днів зі сплатою процентів фіксованої процентної ставки у розмірі 1,99 % в день.

Відповідно до пункту 5.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору.

Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту.

Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 .

До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом.

Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Колегією суддів взято до уваги, що умови та порядок автоматичного продовження (пролонгації) строку користування позикою Договором позики не передбачені. Натомість, вони визначені у Правилах надання грошових коштів у позику, розміщених на сайті ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Зазначені Правила відповідачем не підписувались, а отже, не можна стверджувати про погодження відповідача з їх умовами.

За викладеного, погоджений сторонами Договору позики строк надання позики залишається незмінним 30 днів.

Отже, встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що у Позичальника виникли зобов`язання по оплаті процентів за Договором позики у розмірі, що розрахований за базовою процентною ставкою за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, тобто до 17.06.2021 року.

Подальше, поза встановленим Договором позики строком, нарахування TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» процентів за користування відповідачем коштами, отриманими в позику за Договором позики було безпідставним, чого не враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення у частині процентів.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином стягненню підлягають відсотки, нараховані в межах 30 денного строку дії договору у розмірі 8955 грн (15 000 грн х 1,99%/100%=298,5 грн х 30 днів). Тобто, ухвалене судом рішення підлягає зміні в частині стягнення відсотків, шляхом їх зменшення з 31 513 грн до 8 955 грн.

В неоскаржуваній частині позовних вимог суд апеляційної інстанції законність рішення суду першої інстанції не перевіряв. Крім того сам відповідач не заперечує проти того, що він отримав від первісного кредитора кошти за договором позики у розмірі 15 000 грн.

З приводу витрат судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

До апеляційної скарги представником відповідача - адвокатом Калініним С.К. надано ордер про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Дніпровському апеляційному суді №1306272; договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 29.05.2025 року відповідно до якого АБ «Калінін і Партнери» представляє інтереси ОСОБА_1 у справі №202/15114/24, додаток №1 до Договору від 29.05.2025 року відповідно до якого гонорар за правничу допомогу складає 5 000 грн., акт виконаних робіт (наданих послуг) від 17.06.2025 року, вартість наданих робіт відповідно до якого склала 5 000 грн. без зазначення конкретно виконаної роботи.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Згідно частин 1, 2 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних

вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню сторонам не підлягають відшкодування витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу, які сторони понесли в суді першої та апеляційної інстанції в порядку взаємозарахування, а тому оскаржуване рішення у цій частині також підглядає скасуванню.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 46 513,50 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна С.К. задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2025 року змінити в частині розміру стягнутої зі ОСОБА_1 заборгованості за договором позики №75514533 від 18.05.2021 року із «46 513 гривень 50 копійок» на «23 955 гривень» та в частині стягнутої суми заборгованості за відсотками з «31 513 грн 50 коп» на «8 955 грн».

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2025 року у частині стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: