КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/2286/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 грудня 2024року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 2» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 22 лютого 2016 року між ним та Обслуговуючим кооперативом «Власна квартира 2» укладена кооперативна угода №22/02/16-НЖ-ВК2, за умовами якої кооператив закріпив за позивачем як пайовиком додатковий пай у пайовому фонді кооперативу, визначений згідно із реєстром паїв кооперативу, який складається з нежитлового приміщення НОМЕР_2 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,85 кв. м., а позивач зобов'язався сплатити пайовий (цільовий) внесок в пайовий фонд кооперативу у розмірі 1 342 790 грн 00 коп. без ПДВ, що еквівалентно 50 000 умовних одиниць. Вартість 1 умовної одиниці дорівнює 1 долару США, що за курсом 1 долар США 26,8558 грн, який встановлено комерційним курсом України на дату укладення цієї угоди.

24 лютого 2016 року між сторонами укладена Додаткова угода №1 до кооперативної угоди №2/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, згідно якої змінена загальна площа нежитлового приміщення з 60,85 кв.м. на 60,32 кв.м. та сума пайового внеску з 1 342 790 грн 00 коп. без ПДВ, що еквівалентно 50 000 умовних одиниць, до 1 331 094,38 грн, без ПДВ, що еквівалентно 49 564,50 умовних одиниць. При цьому, вартість 1 умовної одиниці дорівнює 1 долару США за курсом 1 долар США 27,2339 грн, який встановлено НБУ на дату укладення цієї угоди. Загальна сума підлягає зміні у випадку зміни курсу долару США, встановленого НБУ на дату оплати, по відношенню до курсу долару США, зазначеного в цій угоді.

24 лютого 2017 року ОСОБА_1 сплатив суму пайового внеску за пай, що складається з нежитлового приміщення НОМЕР_3, загальною площею 56,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (за кооперативною угодою будівельна адреса АДРЕСА_1 , будівельний номер нежитлового приміщення НОМЕР_2) в розмірі 1 361 094,38 грн згідно вказаної кооперативної угоди.

Позивач зазначає, що він переплатив суму пайового внеску на суму, еквівалентну 4 114,5 доларів США, що станом на 17 травня 2024 року за курсом 39,9 грн за 1 долар США складає 164 168,50 грн. Про необхідність повернення надміру сплачених коштів ОСОБА_1 повідомив голові кооперативу, з яким була досягнута усна домовленість про повернення коштів послугами або взаєморозрахунками. На прохання позивача відповідач встановив сітку огорожі двору та решітку на вході у підвальне приміщення, вартістю 12 000 грн та 9 000 грн відповідно. З урахуванням послуг кооперативу переплата пайового внеску становить 143 168,50 грн.

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою заявою - претензією про здійснення перерахунку, проте відповіді не отримав, а в усному порядку позивачу відмовлено у поверненні переплати. Вказані дії посадових осіб відповідача ОСОБА_1 вважає незаконними. Зазначає, що йому було завдано моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

За таких підстав, позивач просив стягнути з відповідача 143 168,50 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким скерувати справу на новий розгляд, розглянувши справу у новому складі і в присутності сторін.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції не вказав, з якого часу він обчислює початок перебігу зазначеного строку.

На думку позивача, перебіг строку позовної давності розпочався з грудня 2022 року, що підтверджується письмовою заявою претензією до Голови Правління «Власна квартира -2» ОСОБА_2.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що відповідач фактично визнавав свій обов`язок перед позивачем, у зв`язку із чим в листопаді 2022 року встановив сітку огорожі двору та решітку на вході в підвальне приміщення, виконавши роботи на суму 21 000 грн.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина третя статті 360 ЦПК України).

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача, Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 2», адвокат Оліферчук С.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «Власна квартира 2» укладена кооперативна угода №22/02/16-НЖ-ВК2, за умовами якої кооператив закріпив за позивачем як пайовиком додатковий пай у пайовому фонді кооперативу, визначений згідно із реєстром паїв кооперативу, який складається з нежитлового приміщення НОМЕР_2 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,85 кв. м., а позивач зобов`язувався сплатити пайовий (цільовий) внесок в пайовий фонд кооперативу у розмірі 1 342 790 грн 00 коп. без ПДВ, що еквівалентно 50 000 умовних одиниць. Вартість 1 умовної одиниці дорівнює 1 долару США, що за курсом 1 долар США 26,8558 грн, який встановлено комерційним курсом України на дату укладення цієї угоди.

24 лютого 2026 року між сторонами укладена Додаткова угода №1 до кооперативної угоди №2/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, згідно якої змінена загальна площа нежитлового приміщення з 60,85 кв.м. на 60,32 кв.м. та сума пайового внеску з 1 342 790 грн 00 коп. без ПДВ, що еквівалентно 50 000 умовних одиниць, до 1 331 094,38 грн, без ПДВ, що еквівалентно 49 564,50 умовних одиниць. При цьому, вартість 1 умовної одиниці дорівнює 1 долару США за курсом 1 долар США 27,2339 грн, який встановлено НБУ на дату укладення цієї угоди. Загальна сума підлягає зміні у випадку зміни курсу долару США, встановленого НБУ на дату оплати, по відношенню до курсу долару США, зазначеного в цій угоді.

24 лютого 2017 року ОСОБА_1 сплатив суму пайового внеску за пай, що складається з нежитлового приміщення НОМЕР_3, загальною площею 56,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (за кооперативною угодою будівельна адреса АДРЕСА_1 , будівельний номер нежитлового приміщення НОМЕР_2) в розмірі 1 361 094,38 грн згідно кооперативної угоди №22/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, що підтверджується довідкою №123/18 від 26.12.2018 року, виданою Обслуговуючим кооперативом «Власна квартира 2».

26 грудня 2018 року виготовлений технічний паспорт, згідно якого фактична площа нежитлового приміщення НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 , становить 56,8 кв.м.

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 пред`явив письмову претензію Голові правління Кооперативу «Власна квартира 2» ОСОБА_2 , просив зробити перерахунок вартості пайового внеску з урахуванням фактичної площі нежитлового приміщення та повернути йому суму переплати в розмірі 134 480,00 грн, з урахуванням встановлення сітки для дворика та решітки входу в підвальне приміщення на суму 12 000,00 грн та 9000,00 грн.

Відповіді на свою заяву-претензію позивач не отримав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з урахуванням визнання відповідачем наявності переплати пайових внесків за кооперативною угодою №22/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, укладеною між сторонами у справі, вважав обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 , при цьому, суд відхилив доводи відповідача про наявність у позивача заборгованості по сплаті за виконання робіт по влаштуванню вхідної групи та оплаті за електроенергію, оскільки така заборгованість виникла у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань, не передбачених умовами кооперативної угоди. Поряд із цим, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, відраховуючи його з дня підписання між сторонами акту приймання - передачі приміщення НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 , від 26 грудня 2018 року. Тож, зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернувся у суд з даним позовом 22 травня 2024 року, не надав суду клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та поновлення строку позовної давності, суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даній справі встановлено, що 26 грудня 2018 року сторонами було підписано Акт прийому - передачі приміщення НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2 , від 26 грудня 2018 року, за змістом якого ОСОБА_1 прийняв у власність пай (вказане нежитлове приміщення) загальною площею 56,8 кв.м., будь-яких претензій позивач до кооперативу з приводу переданого майна за даним актом не має.

З огляду на вказане, початок перебігу позовної давності для звернення з даним позовом суд першої інстанції вірно визначив як 26.12.2018 року.

З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»

30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п. 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 27 грудня 2021 року, а Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, помилковими є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи доводи позивача щодо розміру коштів, які підлягають до стягнення на його користь з Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 2», апеляційний суд виходить із наступного.

За умовами укладеної між сторонами Кооперативної угоди №22/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, вартість одного квадратного метру нежитлового приміщення визначено в розмірі 821,69 умовних одиниць, вартість 1 умовної одиниці дорівнює 1 долару США за курсом Національного банку України на дату оплати.

У даній справі встановлено, що 24 лютого 2017 року ОСОБА_1 сплатив суму пайового внеску за пай, що складається з нежитлового приміщення НОМЕР_3, загальною площею 56,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (за кооперативною угодою будівельна адреса АДРЕСА_1 , будівельний номер нежитлового приміщення НОМЕР_2) в розмірі 1 361 094,38 грн, що підтверджується довідкою №123/18 від 26.12.2018 року, виданою Обслуговуючим кооперативом «Власна квартира 2».

Доводи представника відповідача про те, що така сума в довідці була вказана помилково, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не підтверджуються належними доказами.

Станом на 24.02.2017 року офіційний курс долара США, встановлений Національним банком України, до гривні становив 26.9063 грн за 1 долар. З огляду на вказане, позивачем на оплату пайового внеску фактично сплачено 50 598,30 дол. США.

Розбіжність площі нежитлового приміщення, переданого у власність ОСОБА_1 , між визначеною в Додатковій угоді №1 до Кооперативної угоди 22/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року в розмірі 60,32 кв.м. та фактичною площею прийнятого ним нежитлового приміщення за актом прийому-передачі в розмірі 56,8 кв.м. становить 3,52 кв.м.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. (ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на вказане, враховуючи здійснення позивачем повної оплати суми пайового внеску за пай, що складається з нежитлового приміщення, розмір якого угодою сторін визначено 60,32 кв.м, відповідач відповідно до п. 5.5 Кооперативної угоди, зобов'язаний був здійснити повторний розрахунок, згідно із встановленою цією угодою ціною за один квадратний метр для даного нежитлового приміщення.

В порушення умов Кооперативної угоди, відповідач такого перерахунку не здійснив, не відповів на заяву-претензію позивача щодо повернення переплачених коштів, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача переплачених коштів в розмірі 3 926,31 доларів США (50598,30- (56,8*821,69), що в еквіваленті до національної валюти України гривні за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення 39,9 грн за 1 долар США, становить 156 659,76 гривень.

Поряд із цим, враховуючи викладені позивачем у позовній заяві обставини щодо зменшення суми переплати на вартсіть виконаних відповідачем робіт по встановленню сітки огорожі двору та решітки входу в підвальне приміщення в розмірі 21 000,00 гривень, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 135 659,76 грн (156 659,76-21000).

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про наявність у позивача заборгованості за виконані роботи по влаштуванню вхідної групи та по оплаті електроенергії, оскільки Кооперативною угодою, укладеною між сторонами, таких взаємозарахувань не передбачено.

Колегія суддів також вважає за можливе задовольнити частково вимоги позивача в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди у зв`язку із порушенням його прав.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позивач, в обгрунтування своїх вимог зазначав, що він зазнав душевних страждань та переживань внаслідок ігнорування його претензій керівниками відповідача, які в агресивній формі відмовлялися документально оформити борг, погрожували відключити електрику, закрити доступ до щитової.

Вказував, що він є літньою людиною, ветераном військової служби, який переніс два інфаркти, тому такі дії відповідача призводили до знервованості, викликали порушення сну, значного підвищення тиску, що могло мати критичні наслідки для здоров'я позивача.

Надаючи оцінки обставинам справи, апеляційний суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування завданої йому моральної шкоди, пов`язаної з емоційними переживаннями, моральними стражданнями у зв`язку із порушенням його прав зі сторони відповідача.

Поряд із цим, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із визначеним позивачем розміром відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 30 000,00 грн, оскільки такий розмір не можна вважати співмірним із характером, обсягом, тривалістю завданих позивачеві душевних страждань.

Отже, з урахування того, що, внаслідок протиправної поведінки відповідача, порушено право позивача на здійснення перерахунку сплачених ним грошових коштів та повернення надмірно сплачених коштів, у зв`язку із чим останній зазнав душевних хвилювань, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди 3 000 грн, що є розумним, виваженим і справедливим за вказаних обставин.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких підстав з урахуванням часткового задоволення позову та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1356, 59 грн та за подання апеляційної скарги на рішення суду в сумі 2079,88 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 2» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 2» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на відшкодування матеріальної шкоди - 135 659 (сто тридцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 76 коп, а також 3000 (три тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Власна квартира 2» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) пропорційно до задоволених вимог: 1356 (одну тисячу триста вісімдесят шість) гривень 59 коп. за подання позовної заяви у суді першої інстанції, а також 2079 (дві тисячі сімдесят дев'ять) гривень 88 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А