КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 вересня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/11033/24

номер провадження: 22-ц/824/11973/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дітей.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що на момент звернення до суду діти проживають разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка з 2018 року проживає у США.

Зазначав, що у 2018 році він разом із відповідачкою, яка на той час була вагітною, поїхали до США по туристичній візі, де ними було прийняте рішення про народження молодшої дитини у вказаній країні, а тому він привіз до США їх старшого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що після народження дитини відповідачка повідомила йому, що вона не має наміру повертатись в Україну. Проте він змушений був повернутись в Україну, оскільки у нього, окрім спільних дітей з відповідачкою, є ще старша донька від інших стосунків - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після повернення в Україну наявна віза була скасована, а у відкритті нової візи до США позивачу було відмовлено. Тому з кінця 2018 року позивач не міг поїхати до США, однак весь час виконував свій батьківський обов`язок, у тому числі, щодо матеріального утримання дітей шляхом надсилання грошей на банківську картку відповідачки.

Позивач зазначав, що після почату повномасштабної війни в Україні у 2022 році він поїхав до США, де звернув увагу на неналежне ставлення відповідачки до батьківських обов`язків, а також помітив зловживання нею алкоголем, внаслідок чого прийняв рішення про повернення назад в Україну разом із дітьми.

Також вказував, що в Україні стосовно відповідачки здійснюється досудове розслідування за фактом підробки документів. Відтак позивач вважав, що визначення місця проживання дітей разом із ним, сприятиме якнайкращим інтересам дитини.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_2 просив визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано протиправні дії позивача щодо переміщення дітей на територію України, які передували поданню позову. Так, судом не було враховано, що шлюб між позивачем та відповідачкою було укладено на території США. У зв`язку з тим, що постійним місцем проживання відповідачки з 2018 року є США, позивач з 2022 року також проживав на території США, сторони звернулися за розірванням шлюбу до компетентного суду США. Згідно з законодавством США в рамках процесу розірвання шлюбу, рішенням компетентного суду США (тимчасовий обмежувальний наказ форма DV-140) від 02 жовтня 2023 року справа №23V01210С з додатком 13 до форми DV -140 «Про відвідування дитини» від 29 вересня 2023 року було встановлено порядок, за яким ОСОБА_2 відвідував дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено заборону жодному з батьків вивозити дітей за межі США без письмового дозволу іншої сторони або рішення суду. Позивач був присутнім в судовому засіданні, за результатами якого було винесено зазначене рішення суду, не оспорював його та до 09 червня 2024 року його дотримувався. При цьому, позивач намагався вивезти дітей без відома їх матері з території США ще в квітні 2024 року, однак це йому не вдалося. Про вказаний намір відповідачка дізналася з листа прикордонної служби США. 09 червня 2024 року під час зустрічі дітей з батьком відповідно до вимог рішення компетентного суду США, позивач, діючи протиправно, без відома та згоди відповідачки, усвідомлюючи наявність заборони на вивезення дітей з території США, незаконно перемістив дітей до міста Вишневе Київської області.

Вказує, що з огляду на порушення відповідачем вказаного рішення, компетентним судом США (Верховний Суд Каліфорнії, округ Сан-Дієго) було винесено рішення від 06 червня 2024 року у справі №23FL004023C, яким встановлено, що ОСОБА_2 повинен повернути неповнолітніх дітей до Сан-Дієго, Каліфорнія, США. Відповідно до Сімейного кодексу §3064, матері надається одноосібна юридична та фізична опіка над неповнолітніми дітьми. Дане рішення не було оспорено позивачем, незважаючи на участь позивача та його представника при розгляді даної справи.

Стверджує, що судом не було досліджено обставини щодо місця постійного перебування дітей на момент виникнення спору, що безпосередньо впливає на обрання права, яке підлягає застосуванню. Так, до матеріалів справи долучено свідоцтво про народження та паспорт, з якого вбачається, що ОСОБА_4 є громадянкою США. Закінчення строку дії паспорта не свідчить про втрату нею громадянства США, як і отримання громадянства України. Зауважує, що відповідно до матеріалів справи, громадянство України було набуто ОСОБА_4 лише на підставі рішення від 14 листопада 2023 року. При цьому, доказів втрати ОСОБА_4 громадянства США позивачем не надано.

Також зазначає, що ОСОБА_3 також проживав на території США з 2018 року по 2024 рік (до його переміщення), відвідував в США навчальний заклад, мав постійне місце проживання, а отже в даному випадку також підлягає застосуванню національне право США.

Вказує, що Службою у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області було досліджено виключно умови проживання з батьком в Україні, вказівки на неможливість обстежити умови проживання матері у висновку немає. Водночас, сам висновок не містить обґрунтування прийняття рішення на користь батька. Так, службою було досліджено, що обома батьками забезпечено належні умови для проживання та виховання дітей. Разом з тим, підстави надання переваги саме батьку у висновку відсутні. На даний час в уяві дітей матір відсутня як значуща особа в її найближчому оточенні, наразі відбувається заміщення особи матері іншої собою (свідком ОСОБА_7 ), дітям привите негативне ставлення до матері, і до того періоду, коли діти проживали в США. Тому це не є наслідком негативних особистих переживань і спогадів дітей про життя в США про матір, а є наслідком переорієнтування дітей на новостворене оточення і новий уклад життя в Україні, де дитина дійсно оточена увагою і любов`ю близьких людей, комфортним для неї середовищем.

Зазначає, що висновок психолога явно свідчить про те, що відсутність дітей в США протягом такого тривалого часу і відсутність їхнього спілкування з матір`ю протягом тривалого періоду, а так само часті зміни оточення і соціального середовища, не є на користь дітей і для ще несталої дитячої психіки. Зауважує, що судом не було враховано недопустимість висновку спеціаліста-психолога, оскільки він не містив жодних документів, які підтверджують кваліфікацію даного спеціаліста. Водночас, вказаний висновок психолога покладений в основу висновку експерта, що викликало сумніви у його точності та достовірності.

Вказує, що висновок щодо відсутності у відповідачки власного житла та статусу в США не відповідає дійсності. Зокрема, в рішенні зазначено, що разом із клопотанням від 08 серпня 2024 року представником ОСОБА_8 долучено до матеріалів справи договір оренди відповідачкою житла у США. Разом з тим, чинне законодавство не вимагає наявності житла у батьків саме на праві власності для визначення місця проживання дітей з ними. Також в судових засіданнях сторона відповідачки неодноразово наголошувала, що наразі відповідачка очікує отримання грін-карти, копія якої буде надано суду після її отримання.

Вважає, що найголовнішим фактором, який не було враховано судом - це безпековий стан в Україні. Так, дітей, які тривалий час проживали на території США, без їх згоди та згоди їхньої матері, було переміщено в Україну, в якій оголошено військовий стан. При цьому, у зв`язку з майже щоденним оголошенням повітряних тривог в Київській області діти мають знаходитись в укриттях, що також може негативно впливати на їх психологічний та фізичний стан. Більшість дітей українці вивезли з території України для забезпечення належного права на освіту та забезпечення безпеки. При цьому позивач навпаки привіз дітей в Україну, в небезпечну для їх життя та здоров`я обстановку. Головною метою таких дій, на думку відповідачки, є отримання позивачем відстрочки від мобілізації, оскільки наразі Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, для надання відстрочки вимагає надання копії судового рішення про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним. Зауважує, що позиція суду, висловлена в судовому засіданні 31 березня 2025 року, про те, що в Україні безпечніше, ніж в США, не відповідає фактичним обставинам.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Криштоф Р.С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик С.І., є безпідставними. Зазначає, що спір щодо визначення місця проживання дітей підлягає розгляду за правом України. Позивач і відповідачка та їх неповнолітні діти, є громадянами України, а позивачка має зареєстроване місце проживання в Україні. Наголошує, що відсутні будь-які докази того, що право США є більш сприятливим для вирішення спору і відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність належить українським судам. Стверджує, що посилання скаржника на Гаазьку конвенцію про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року є хибним, оскільки ця Конвенція регулює виключно питання повернення дітей, а не визначення місця їх проживання. Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 дійшов такого ж висновку. Крім того, вказує, що наказ Вищого суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США від 14 червня 2024 року у справі № 23FL004023C не підлягає визнанню в Україні за ст. 468 ЦПК України, оскільки ОСОБА_2 не був завчасно та належно повідомлений про розгляд справи, що суперечить ст. 6 Європейської конвенції з прав людини. Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновок органу опіки та піклування від 25 листопада 2024 року, психологічний висновок спеціаліста ОСОБА_9 від 08 жовтня 2024 року та висновок судового експерта Мамалиги В.В. від 16 жовтня 2024 року, які підтверджують, що батько створив належні умови для гармонійного розвитку дітей. При цьому, син ОСОБА_3 у судовому засіданні висловив бажання проживати разом з батьком і відмовився спілкуватися з матір`ю, яка, за його словами, заявила про небажання приїжджати в Україну через кримінальне переслідування, що свідчить про пріоритет її власних інтересів над інтересами дітей.

Також вказує, що при визначенні місця проживання дітей вирішальним є принцип найкращих інтересів дитини, закріплений у Конвенції про права дитини, практиці ЄСПЛ та національних судах. Діти вже понад рік проживають з батьком в Україні, мають сталі соціальні зв`язки, місце навчання та родинні контакти, і відповідачка не довела підстав для розірвання цих зв`язків. Вказує, що строк для подання відзиву пропущений з поважних причин, так як ухвалу про відкриття провадження позивач отримав лише 23 червня 2025 року, а його представник перебував у відпустці. Тому просить поновити позивачу строк для подання відзиву, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року у справі №369/11033/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також просить стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені ним у зв`язку з розглядом апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І. подала відповідь на відзив, в якому зазначає, що ухвалою Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року було надано учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу. Строк сплив 30 червня 2025 року , проте відзив представником позивача було подано лише 11 липня 2025 року за один робочий день до проведення розгляду справи. Такі дії свідчать не лише про порушення строків, встановлених ухвалою Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року, а й були направлені на обмеження відповідачки та її представника у можливості надати обґрунтовану відповідь на відзив, з огляду на обмежений час для підготовки. Звертає увагу, що згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Наголошує, що перебування представника позивача у відпустці на час отримання ухвали про відкриття провадження не є поважною підставою для пропуску строків, оскільки позивач не був обмежений у зверненні до інших адвокатів про надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, а договір на надання правничої допомоги укладено з адвокатським об`єднанням «Адванс», до складу якого входять як мінімум два адвокати - Криштоф Р.С. та Ступак Т.О. Стверджує, що перебування адвоката Криштова Р.С. у відпустці не є поважною підставою для пропуску строків, а тому ввважає, що відзив підлягає залишенню без розгляду. Зауважує, що сторона позивача, стверджуючи у відзиві про необхідність застосування до спірних правовідносин виключно норм українського законодавства, ігнорує обставини та правові норми щодо громадянства дітей та визначення їх особистого закону. Вказує, що малолітня ОСОБА_4 є громадянкою США, діти з 2018 року проживали на території США, де відвідували навчальний заклад і мали постійне місце проживання, тому у даному випадку підлягає застосуванню національне право США. Наголошує, що на території США відповідач проживає з 2018 року, що підтверджується матеріалами справи та рішенням компетентного суду США (тимчасовий обмежувальний наказ форма DV-140 від 02 жовтня 2023 року у справі №23FDV01210C з додатком 13 до форми DV-140 «Про відвідування дитини» від 29 вересня 2023 року), яким встановлено порядок відвідування дітей та заборону жодному з батьків вивозити дітей за межі США без письмового дозволу іншої сторони або рішення суду. Вказує, що Верховним Судом Каліфорнії, округ Сан-Дієго винесено рішення від 14 червня 2024 року у справі №23FL004023С, яким встановлено обов`язок ОСОБА_2 негайно повернути неповнолітніх дітей до Сан-Дієго, Каліфорнія, США. Підкреслює, що положення Гаазької конвенції 1980 року застосовуються до дітей, які постійно проживали в Договірній державі безпосередньо перед незаконним переміщенням або утримуванням, та передбачають забезпечення їх негайного повернення. Зазначає, що на момент ухвалення рішення Верховного Суду Каліфорнії від 14 червня 2024 року не минуло одного року з моменту незаконного вивезення дітей із США, а також, що вказаним рішенням визначено підсудність справи та місце постійного проживання дітей - Сан-Дієго, штат Каліфорнія, США. Стверджує, що суд першої інстанції не дослідив ці обставини та не зазначив підстав їх неврахування при ухваленні рішення, а також проігнорував положення Гаазької конвенції. Звертає увагу, що Києво-Святошинським районним судом Київської області розглядається справа №369/2903/25 про визнання та звернення до виконання рішення Вищого Суду Каліфорнії від 14 червня 2024 року у справі №23FL004023C, а тому суд мав зупинити розгляд даної справи до вирішення питання визнання цього рішення та справи про повернення дітей до США. Зазначає, що ОСОБА_2 був завчасно обізнаний про дату розгляду справи у США, а від його імені участь у розгляді справи брала адвокат Марія Рогова, рішення суду США на сьогоднішній день ним не оскаржено, є чинним і невиконаним. Наголошує, що твердження позивача про те, що США буде депортувати українців зі своєї території, є припущеннями, при цьому малолітня ОСОБА_4 є громадянкою США, а відповідачка є дружиною громадянина США. Зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи 31 травня 2025 року за відсутності відповідачки та її представника відмовив у задоволенні заяви про зупинення провадження, клопотань про проведення експертизи та про залучення незалежного психолога, чим обмежив відповідачку у поданні нових доказів та проведенні необхідних процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, представник відповідачки просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачкою за подання апеляційної скарги, а саме, судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Також представник ОСОБА_2 - адвокат Криштоф Р.С. подав письмові пояснення, в яких вказує, що на дату звернення ОСОБА_1 до суду США та ухвалення ним рішення від 14 червня 2024 року діти фактично перебували на території України. Тому вважає, що зазначене рішення іноземного суду ухвалене всупереч положень ст.ст.7, 21 Гаазької Конвенції 1980 року. Окрім цього, звертає увагу на зміст ст.17 Гаазької Конвенції 1980 року, згідно якої сам факт винесення рішення про піклування або про визнання цього рішення в запитуваній державі не є підставою для відмови в поверненні дитини відповідно до цієї Конвенції, але судові або адміністративні органи запитуваної держави можуть брати до уваги аргументацію такого рішення під час застосування цієї Конвенції. Також вказує на необхідність врахування положень п.2 ст.12 Гаазької Конвенції 1980 року, згідно яких суд відмовляє у поверненні дітей, якщо минуло більше 12 місяців з дати їх незаконного вивезення та діти вже прижилися у своєму новому середовищі. Наголошує, що станом на теперішній час минуло вже більше року з дати повернення дітей і останні прижилися у своєму новому середовищі в Україні. В Україні діти проживають разом із позивачем, їхньою старшою сестрою та бабусею. Слід зазначити, що саме в Україні проживають й інші родичі дітей, у тому числі інша бабуся - мама позивачки. Вважає, що в контексті положень ст.12 Гаазької Конвенції 1980 року необхідно врахувати думку дитини ОСОБА_3 , яку він висловив під його опитування в суді першої інстанції, про своє бажання проживати разом із батьком. Вказує, що також необхідно враховувати обставини проживання малолітніх дітей разом із їх старшою сестрою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

29 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І. подала заяву про зупинення провадження у справі № 369/11033/24 до винесення рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/2903/25 та у справі № 369/17229/24.

Заява мотивована тим, що рішенням компетентного суду США (тимчасовий обмежувальний наказ форма DV-140) від 02 жовтня 2023 року справа №23FDV01210C з додатком 13 до форми DV-140 «Про відвідування дитини» від 29 вересня 2023 року, було встановлено заборону на вивезення дітей жодним із батьків за межі США без дозволу іншої сторони або рішення суду. Позивач був присутнім в судовому засіданні, за результатами якого було винесено зазначене рішення суду, не оспорював його та до моменту викрадення дітей 09 червня 2024 року його дотримувався. З огляду на порушення позивачем вказаного рішення, компетентним судом США - Верховного Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго було винесено рішення від 14 червня 2024 року у справі № 23FL004023С, яким встановлено, що ОСОБА_2 повинен повернути неповнолітніх дітей до Сан-Дієго, Каліфорнія, США. Відповідно до вказаного рішення іноземного компетентного суду, матері надається одноосібна юридична та фізична опіка над неповнолітніми дітьми. Тому вважає, що спір щодо визначення місця проживання дітей вже було вирішено компетентним судом США на користь матері - ОСОБА_1 .

Вказує, що з метою визнання і виконання рішення іноземного суду - Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року у справі №23FL004023С, ОСОБА_1 звернулася з відповідним клопотанням до Києво-Святошинського районного суду Київської області і ця справа № 369/2903/25 знаходиться у провадженні суду. Наступне судове засідання призначено на 05 листопада 2025 року.

Зазначає, що у разі задоволення клопотання та визнання рішення іноземного суду (Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року справа № 23FL004023) предмет позову у справі № 369/11033/24 вичерпає себе у зв`язку з наявністю судового рішення з даних підстав.

Звертає увагу, що відповідно до листа Міністерства юстиції України від 30 серпня 2024 року, після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до ст.3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, судові або адміністративні органи Договірної держави (в даному випадку - України), на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не буде вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення.

Вважає, що розгляд даної справи не можливий до прийняття рішення по суті Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/2903/25 та у справі № 369/17229/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання в США. Натомість ухвалення рішення у даній справі до розгляду справи № 369/2903/25 та справи № 369/17229/24 матиме наслідком порушення Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, а задоволення позову фактично легалізує злочин, вчинений позивачем на території США.

Отже, на думку представника відповідачки, підставами для зупинення розгляду даної справи є:

справа з аналогічним предметом та підставою вже була розглянута компетентним судом США, рішення у якій було ухвалено на користь матері та наразі нею подано клопотання про визнання цього рішення суду;

батьком протиправно було вивезено дітей, незважаючи на заборону таких дій без згоди матері, що має наслідком застосування ст.162 СК України;

розгляд та задоволення даного позову до розгляду справ № 369/2903/25 та № 369/17229/24 матиме наслідком порушення ст.16 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, на чому наголошувало Міністерство юстиції України в листі від 30 серпня 2024 року;

задоволення позову у даній справі легалізує протиправні дії позивача, направлені на порушення рішення суду США.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Михайлик С.І., які підтримали заяву про зупинення провадження у справі, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Криштофа Р.С., які заперечували проти зупинення апеляційного провадження у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи заяви про зупинення упровадження у справі, колегія суддів приходить до висновку про зупинення апеляційного провадження у справі з таких підстав.

Згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом шостим частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Такий правовий висновок мітиться у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 641/8309/19 (провадження № 61-10107 св 20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між сторонами існує конфлікт з приводу місця проживання їхніх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження від 18 вересня 2015 року серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Києві Україна.

Громадянство України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон від 29 січня 2024 року № НОМЕР_2 , виданого органом 3USA4.

Згідно зі свідоцтвом про народження № НОМЕР_3 , виданого в штаті Каліфорнія округ Сан-Дієго США, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Чула-Віста округу Сан-Дієго США.

Громадянство України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується довідкою від 14 листопада 2023 року №61412/29-536-93, виданою Генеральним консульством України в Сан-Франциско, а також паспортом громадянина України для виїзду за кордон від 29 січня 2024 року № НОМЕР_4 , виданого органом 3USA4.

У даній справі № 369/11033/24 позивач ОСОБА_2 просить визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, спір між сторонами фактично є спором про піклування над дітьми.

Водночас зі справи видно, що рішенням компетентного суду США (тимчасовий обмежувальний наказ форма DV-140) від 02 жовтня 2023 року справа №23FDV01210C з додатком 13 до форми DV-140 «Про відвідування дитини» від 29 вересня 2023 року, було встановлено заборону на вивезення дітей ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) жодним із батьків за межі США без дозволу іншої сторони або рішення суду.

09 червня 2024 року ОСОБА_2 разом з дітьми покинув територію США та вивіз їх до України.

За зверненням ОСОБА_1 компетентним судом США, а саме, Верховним Судом Каліфорнії, округ Сан-Дієго, було ухвалене рішення від 14 червня 2024 року у справі № 23FL004023С, яким встановлено, що ОСОБА_2 повинен повернути неповнолітніх дітей ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до Сан-Дієго, Каліфорнія, США. Відповідно до вказаного рішення іноземного компетентного суду, матері надається одноосібна юридична та фізична опіка над неповнолітніми дітьми. Апостильований переклад цього рішення іноземного суду наявний у матеріалах справи (а.с.93-95, т.1).

Із наданих представником ОСОБА_1 документів вбачається, що у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Міністерство юстиції України, у якому просить:

визнати незаконним утримування ОСОБА_2 на території України малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , вивезених із США;

зобов`язати ОСОБА_2 повернути малолітніх дітей до місця постійного проживання у США за адресою проживання матері дітей ОСОБА_1 : АДРЕСА_2, НОМЕР_5 ;

у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_2 , передати малолітніх дітей, матері дітей ОСОБА_1 або уповноваженій з її сторони згідно до законодавства України особі, для забезпечення повернення дітей на територію Сполучених Штатів Америки (справа №369/2903/25).

Наразі у справі №369/2903/25 відкрите провадження, розгляд справи призначено на 25 листопада 2025 року.

У лютому 2025 року, з метою визнання і виконання рішення іноземного суду - Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року справа № 23FL004023С, ОСОБА_1 звернулася з відповідним клопотанням до Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа № 369/2903/25).

У справі №369/2903/25 вказане клопотання ОСОБА_1 прийняте судом до розгляду, справа призначена до розгляду на 05 листопада 2025 року.

19 червня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов лист Міністерства юстиції України від 18 червня 2025 року № 86658/12.3/22-25 «Щодо справи №369/11033/24», з якого слідує, що Міністерство юстиції України, діючи як Центральний орган за Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, у зв`язку з інформацією на сайті судової влади про розгляд у Київському апеляційному суді апеляційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_12 про визначення місця проживання дітей, повідомляє про отримання від Державного департаменту США як Центрального органу з виконання цієї Конвенції 1980 року на території США звернення щодо застосування ст.16 Конвенції 1980 року.

Вказує, що ст.16 Конвенції 1980 року встановлено, що після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до статті 3, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не будуть вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення.

У зв`язку з цим доводить до відома, що 21 листопада 2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрите провадження у справі №369/17229/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Міністерство юстиції України, про визнання переміщення та утримування дітей на території України незаконними та повернення дітей до місця їх постійного проживання в США відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Дата призначена на 13 серпня 2025 року.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Міністерство юстиції України просить врахувати вимоги ст.16 Конвенції 1980 року під час розгляду справи №369/11033/24 (а.с.200-201, т.3).

Ці обставини сторонами у справі визнаються та не заперечуються.

Відповідно до ст.ст. 16, 19 Гаазької Конвенції по суті питання про піклування та надання одному або обом батькам опікунських прав належить до юрисдикції компетентних органів тієї держави, на території якого дитина мала постійне місце проживання, допоки не була переміщена.

На підставі ст.16 Гаазької Конвенції після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до статті 3, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не буде вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

З метою запровадження міжнародно-правового механізму мирного та впорядкованого повернення дітей, яких незаконно вивезено або які незаконно утримуються, у рамках Гаазької конференції з міжнародного приватного права 25 жовтня 1980 року була розроблена та підписана Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (Гаазька Конвенція).

Отже відповідно до правовідносин, які склалися між сторонами, обов`язковому застосуванню підлягає ст.16 Гаазької Конвенції, згідно з якою забороняється вирішувати по суті спір щодо піклування про дитину або визначення її місця проживання, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у даній справі №369/11033/24 існує об`єктивна причина для зупинення її вирішення по суті відповідно до описаних вище обмежень, встановлених ст. 16 Гаазької конвенції 1980 року.

Отже у даному випадку існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи №369/11033/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дітей до набрання законної сили:

- судовим рішенням у справі №369/2903/25 за клопотанням представника стягувача ОСОБА_1 - адвоката Михайлик С.І., заінтересована особа (боржник): ОСОБА_2 , про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року, справа №23FL004023C;

- судовим рішенням у справі №369/17229/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Міністерство юстиції України, про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання.

Колегія суддів враховує, що справа №369/2903/25 та справа №369/17229/24, безпосередньо стосуються визнання та виконання рішення іноземного суду, а також повернення дітей за Конвенцією та на підставі рішення іноземного суду.

Результат вирішення справи № 369/2903/25 та справи № 369/17229/24 визначатиме підстави та межі розгляду позову у цій справі №369/11033/24.

Подібного по суті висновку щодо застосування ст.16 Гаазької Конвенції та п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України й наявності підстав для зупинення провадження у справі про визначення місця проживання дитини до набрання законної сили рішенням в іншій справі про повернення незаконно утримуваної дитини до місця постійного проживання, дійшов Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 641/8309/19 (провадження № 61-10107 св 20).

За таких обставин, з огляду на імперативні положення п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України апеляційний суд зобов`язаний зупинити апеляційне провадження у даній справі №369/11033/24 - до набрання законної сили: судовим рішенням у справі № 369/2903/25 та судовим рішенням у справі №369/17229/24.

Що стосується заперечення позивача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Криштофа Р.С. проти зупинення провадження у справі, з тих підстав, що Конвенція про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей регулює виключно питання повернення дітей, а не визначення місця їх проживання, а також, що положення цієї Конвенції не є перешкодою для розгляду по суті спору між батьками про визначення місця дітей, про що вказав Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, відступивши від попередніх висновків Верховного Суду, то колегія суддів їх не приймає до уваги.

Так, висновок Верховного Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 стосується матеріально-правових меж застосування Конвенція про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей при вирішенні спору по суті, тоді як у даній справі йдеться про процесуальний обов`язок, передбачений ст.16 цієї Конвенції (утриматися від вирішення питання піклування чи місця проживання дітей до визначення питання їх повернення). Таке обмеження національних процедур узгоджується з підставами обов`язкового зупинення, закріпленими у п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Висновок Верховного Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 не суперечить імперативу ст.16 Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей, а лише окреслює інший аспект її застосування, що не усуває підстав для обов`язкового зупинення провадження. Отже заперечення сторони позивача у даному випадку не є підставою для відмови у зупиненні провадження у справі, що є лише тимчасовим обмеженням судового провадження, а не способом вирішення спору по суті.

Керуючись п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження у справі №369/11033/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дітей до набрання законної сили:

судовим рішенням у справі №369/2903/25 за клопотанням представника стягувача ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни, заінтересована особа (боржник): ОСОБА_2 , про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду Вищого Суду Каліфорнії, округ Сан-Дієго, США, від 14 червня 2024 року, справа №23FL004023C;

судовим рішенням у справі №369/17229/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Міністерство юстиції України, про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: