ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/587/25Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/882/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну № 599/587/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року (ухвалене суддею Снігурським В.В., дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) в справі за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач, апелянт) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 11 листопада 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 було укладено заяву-договір №2497019-510 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.1.1 розділу 1 «Замовлення банківських послуг» кредитного договору позичальник просив надати кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб:

- п.1.2.2 сума кредиту 52450.00 грн,

- п.1.2.6 строк кредиту: 60 місяців,

- п.1.2.9 проценти за користування кредитом: 0.01 % річних,

- п.1.4 комісія за обслуговування кредиту: 4.9 % щомісячно.

Вказує, що відповідно до розділу 1 даної заяви-договору позичальнику було надано кредит в розмірі 52450.00 грн шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 . Відповідач належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 03 квітня 2025 року виникла заборгованість в розмірі 93358.50 грн, з яких: 49661.30 грн заборгованість по тілу кредиту; 6.35 грн - заборгованість за відсотками; 43690.85 грн заборгованість по комісії.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача 93358.50 грн заборгованості за договором кредиту від 11 листопада 2021 року та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Таскомбанк» кредитну заборгованість за заявою-договором про надання споживчого кредиту № 2497019-510 від 11 листопада 2021 року в сумі 93358.50 грн та понесені судові витрати (судовий збір) в сумі 2422.40 грн.

У червні 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пацула В.О., звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, яка Зборівським районним судом прийнята до розгляду.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Пацула В.О., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач визнає порушення взятих на себе зобов`язань за договором про споживчого кредиту № 2497019-510 від 11 листопада 2021 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 41951.15 грн та заборгованість за відсотками в розмірі 6.35 грн. Разом з тим, відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 43690.85 грн.

Зазначає, що під час укладення кредитного договору банк не надав детальної та чіткої інформації про види та обсяг послуг, що надаватимуться позичальнику під час обслуговування кредитної заборгованості. Відтак позичальник не отримав інформації щодо обґрунтованості розміру комісійної винагороди банку, а також не міг усвідомити розмір кредитного навантаження, наслідком якого є включення даної умови до змісту правочину. Банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими, а в розумінні Закону є нікчемними.

В Додатку №1 до кредитного договору міститься суперечлива інформація стосовно витрат позичальника на обслуговування кредиту, оскільки в графі Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (рядок 9) зазначено про її разовий розмір 2457 грн, що сплачується одночасно з отриманням кредиту (вираховується із суми кредиту в день його одержання). Натомість в рядку 9 зазначається щомісячна комісія в розмірі 2570.05 грн за обслуговування кредитної заборгованості. Тобто є підстави стверджувати стосовно неналежного інформування банком клієнта щодо умов договору, що розцінюється стороною відповідача, як введення клієнта в оману щодо умов договору.

Враховуючи наведене, а також норми чинного станом на 11 листопада 2021 року законодавства вбачається, що умова кредитного договору, визначена в п.п.1.4 Заяви-договору №2497019-510, є нікчемною та не несе для споживача кредитних послуг жодних зобов`язань.

Крім того, сторона відповідача просить врахувати те, що на погашення заборгованості ОСОБА_2 здійснював платежі, тому останній просить позов задоволити частково, стягнувши з ОСОБА_2 41951.15 грн основного боргу та 6.35 грн відсотків, які розраховано наступним чином: 52450 (сума отриманого кредиту) 2570.05х3 (незаконно утримана комісія) 929.66 929.52х2 (платежі, внесені боржником на погашення основної суми боргу) = 41951.15 грн.

У зв`язку з наведеним просить заочне рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року змінити, яким стягнути заборгованість за кредитним договором № 2497019-510 від 11 листопада 2021 року в розмірі 41951.15 грн основного боргу та 6.35 грн відсотків, в задоволенні решти вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду апеляційної інстанції не надходив.

24 вересня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Пацула В.О. подав до апеляційного суду заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних засобів.

Судове засідання у даній справі призначено до розгляду на 24 вересня 2025 року о 14 год 15 хв.

Відповідно до частини другої статті 212 ЦПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Із заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції вбачається, що вона подана пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

З урахуванням наведеного клопотання адвоката Пацула В.О. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції слід залишити без розгляду.

Учасники в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

11 листопада 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 укладено заяву - договір № 2497019-510 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.1.1 розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору позичальник просив надати кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб:

- п.1.2.2 сума кредиту 52450.00 грн,

- п.1.2.6 строк кредиту: 60 місяців,

- п.1.2.9 проценти за користування кредитом: 0.01 % річних,

- п.1.4 комісія за обслуговування кредиту: 4.9 % щомісячно.

Відповідно до розділу 1 даної Заяви-договору позичальнику надано кредит в розмірі 52450.00 грн шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 .

Пунктом 2, 3 Заяви-договору визначено, що позичальник погоджується з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться у Додатку №1 до Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною.

Кредитні кошти були надані банком у спосіб, визначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідними виписками по особовому рахунку, чим виконав свої обов`язки за кредитним договором.

Задовольняючи позов в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 03 квітня 2025 року виникла заборгованість в розмірі 93358.50 грн, з яких: 49661.30 грн заборгованість по тілу кредиту; 6.35 грн - заборгованість за відсотками; 43690.85 грн заборгованість по комісії.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 11 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 підписав анкету-заяву та уклала із АТ «Таскомбанк» Заяву-договір про про надання споживчого кредиту № 2497019-510.

Зі змісту заяви-договору про надання кредиту готівкою на власні потреби вбачається, що він містить дані про: суму кредиту, яка становить 52450.00 грн; строк кредиту на 60 місяців; проценти за користування кредитом 0.01% річних та комісію за обслуговування кредиту 4.9% щомісячно.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач отримав кредитні кошти, сума його заборгованості відображена у наданому банком розрахунку, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту, станом на 03 квітня 2025 року становить 49661.30 грн заборгованість по тілу кредиту; 6.35 грн - заборгованість за відсотками.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Таскомбанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що так як фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань позичальником отримано, що свідчить про погодження ним дій банку щодо умов кредитування в цій частині, то існують правові підставними для стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по відсоткам.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, виходячи з наступного.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає 18 вересня 2019 по 18 грудня 2020 року 4336.07 грн; з 18 січня 2021 по 18 березня 2022 року 3613.39 грн; з 18 квітня 2022 по 18 червня 2023 року 2168.03 грн; з 18 липня 2023 по 18 вересня 2024 року 1336.95 грн.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21.

У справі, яка розглядається апеляційним судом, встановлено, що банк заявляє вимогу про стягнення з відповідача 43690.85 грн - заборгованості по комісії за кредитним договором № 2497019-510 від 11 листопада 2021 року.

Колегія суддів зазначає, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»;

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року в справі № 727/5461/23.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що відсутні правові підстави для стягнення комісії за обслуговування кредитного договору № 2497019-510 від 11 листопада 2021 року в розмірі 43690.85 грн.

Разом з тим, як вбачається з долученого позивачем розрахунку заборгованості на погашення заборгованості ОСОБА_2 здійснював наступні платежі:

- 10 грудня 2021 року - 0.29 грн відсотки за користування кредитом, 929.66 грн основний борг, 2570.05 грн комісія за обслуговування;

- 10 січня 2022 року - 0.43 грн відсотки за користування кредитом, 929.52 грн основний борг, 2570.05 грн комісія за обслуговування;

- 10 лютого 2022 року - 0.43 грн відсотки за користування кредитом, 929.52 грн основний борг, 2570.05 грн комісія за обслуговування (а.с.29).

З огляду на викладене та враховуючи виплачені відповідачем суми грошових коштів, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 41951.15 грн основного боргу (52450 грн тіло кредиту - 7710.15 грн сплата комісії - 2788.70 грн погашення тіла кредиту) та 6.35 грн - заборгованості за відсотками.

Щодо вирішення питання судових витрат.

АТ «Таскомбанк» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що ціна позову у даній справі становила 93358.50 грн. Судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги АТ «Таскомбанк» на суму 41957.50 грн, що становить 44.94% ціни позову.

Ставки, що підлягали сплаті при поданні позовної заяви, заяв про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги, становили 2422.40 грн, 620.60 грн та 3633.60 грн.

Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1088.62 грн (2422.40/100*44.94%).

Також зважаючи на те, що апеляційним судом скаргу задоволено, в силу статті 141 ЦПК України, слід стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги, пропорційно розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено (55.06% від 620.60 та 55.06% від 3633.60), що в сумі становить 2342.36 грн (341.70 +2000.66).

Отже різниця між понесеним судовим збором позивача та відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам становить 1253.74 грн (2342.36 - 1088.62).

За таких обставин колегія суддів вважає, що різницю судових витрат пов`язані з сплатою судового збору за розгляд даної справи, слід покласти на позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором № 2497019-510 від 11 листопада 2021 року з 93358.50 грн до 41957.50 грн, з яких 41951.15 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6.35 грн - сума заборгованості за відсотками.

Заочне рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» 2422.40 грн сплаченого судового збору скасувати.

Стягнути з акціонерного товариства «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 1253.74 грн сплаченого судового збору за розгляд даної справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 03 жовтня 2025 року.

Реквізити учасників:

Позивач: акціонерне товариство «Таскомбанк», адреса: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома