Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2025 Справа №607/11977/25 Провадження №2/607/3727/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивачки - адвокатки Назаренко Я. В.,

представника відповідача, адвокатки Сампари Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені), 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокатка Назаренко Я. В., звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені), 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30 серпня 2012 року визначено стягувати з відповідача аліменти на утримання спільної доньки сторін - ОСОБА_3 .

Відповідач зовсім не платив аліментів до 2025 року. Лише 12 лютого 2025 року на депозитний рахунок виконавчої служби надійшли кошти в сумі 42 310,40 грн. Як зазначається у відповіді на адвокатський запит: 42 310,40 грн - це повна сума заборгованості зі сплати аліментів, нарахована за весь період.

Згідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сторона позивача вважає, що в цій ситуації мають місце інфляційні втрати, пеня та 3% річних. Розрахунок 3% річних для суми 42 310, 40 гри. за останні три роки: 42 310,40 грн : 100% х 3% х 3 роки = 3 807,93 грн.

Розрахунок пені для суми 42 310,40 грн: 1% за кожен день прострочення (а таких прострочено 13 років, зокрема 4549 днів, 1% = 1 924 700 грн), зважаючи на ст. 196 СКУ - не більше 100 відсотків заборгованості, отже пеня складає 42 310,40 грн.

У розрахунку застосовано коефіцієнти індексації, що розраховані на підставі офіційного індексу споживчих цін (ІСЦ) Держстату України за кожен місяць з вересня 2012 року по лютий 2025 року, а також виходячи із загальної суми нарахованих аліментів - 42 310,40 грн, що умовно поділена на кількість місяців - 150 місяців, тобто 282,07 грн/міс.

Загальна індексована сума заборгованості за весь період з вересня 2012 року по лютий 2025 року: 138 932,38 грн.

Різниця між фактично сплаченою сумою (42 310,40 грн) та сумою з урахуванням індексації: 96 621,98 грн - це сума, яку відповідач має сплатити додатково в результаті індексації.

Зважаючи на те, що виконавчою службою було застосовано штраф до відповідача у розмірі 21 155,20 грн, сторона позивача вважає за справедливе відняти розмір штрафу від індексованої суми, зокрема 96 621,98 - 21 155,20 = 75 466,78 грн.

Підсумовуючи вищенаведене позивачка ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3% річних від 42 310,40 грн (суми заборгованості по аліментах) за три роки в розмірі 3 807,93 грн; 100% пені від суми заборгованості по аліментах у розмірі 42 310,40 грн; 75 466,78 грн інфляційних втрат (суми заборгованості по аліментах 42 310,40 грн); а також 11 000,00 грн витрати на правничу допомогу.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені), 3% річних та інфляційних втрат за прострочення сплати аліментів; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

28 липня 2025 року судом зареєстровано відзив представника відповідача ОСОБА_2 - адвокатки Сампари Н. М., який надійшов через систему «Електронний суд». У цій заяві по суті представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Як вбачається з долученої до позовної заяви відповіді на адвокатський запит, 31 січня 2025 року державний виконавець, керуючись статтями 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про арешт коштів боржника на суму заборгованості 42 310,40 грн, а також постанову про накладення штрафу у зв`язку із заборгованістю, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки - 21 155,20 грн.

12 лютого 2025 року на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти для повного погашення заборгованості та 14 лютого 2025 року для погашення штрафу.

Керуючись вимогами п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», 19 лютого 2025 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, сума пені за несплату аліментів, яка пропонується до стягнення представником позивача - 42 310,40 грн, не підтверджується матеріалами справи, оскільки державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на суму заборгованості 42 310,40 грн, а також постанову про накладення штрафу у розмірі 21 155,20 грн.

Отже, стягнення пені за несплату аліментів, після арешту коштів боржника на суму заборгованості 42 310,40 грн, та накладення штрафу у розмірі 21 155,20 грн. є безпідставним, адже максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання.

Разом з тим, сторона відповідача вважає за необхідне звернути увагу суду, що в матеріалах справи відсутній належним чином засвідчений розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, що ставить під сумнів наявність заборгованості та її розмір.

Викликає сумніви і безпосередньо розрахунок пені, адже як вбачається з позовної заяви пеня нараховується на заборгованість з 2012 року.

Також правовідносини сторін по даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України), до яких положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються. СК України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені (ст. 196 СК України).

За загальним правилом спеціальні норми права мають пріоритет над загальними нормами. Чинним законодавством України питання про нарахування при простроченні сплати аліментів врегульоване положеннями ст. 196 СК України, яка є спеціальною нормою з цього приводу по відношенню до інших норм права, в тому числі і до ст. 625 ЦК України.

У вказаній нормі законодавцем чітко розмежовані наслідки прострочення сплати аліментів від наслідків прострочення оплати додаткових витрат на дитину.

Зокрема, у разі прострочення сплати аліментів для боржника встановлена відповідальність у вигляді пені за кожен день прострочення. Натомість, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину встановлена відповідальність у вигляді виплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також нарахування 3 % річних із простроченої суми.

Із вказаної норми вбачається, що законодавець чітко розмежував негативні наслідки порушення строків сплати цих двох різних фінансових обов`язків батьків, і для кожного з них встановив відповідні фінансові санкції: при простроченні оплати додаткових витрат на дитину - сплачуються встановлений індекс інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних із простроченої суми; при простроченні сплати аліментів - сплачується пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, застосування ст. 625 ЦК України і нарахування штрафних фінансових санкцій у виді інфляційних втрат і 3% річних на суму заборгованості з оплати аліментів не відповідають вимогам спеціального законодавства. Крім того, в самій статті 625 ЦК України зазначена можливість її застосування лише у разі, якщо законом чи договором не передбачений інший розмір санкцій.

Отже, до цьоого виду зобов`язання, в разі його порушення, правило ст. 625 ЦК України не застосовується, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Також у відзиві повідомлено про понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Представник позивачки - адвокатка Назаренко Я. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, які наведені у змісті позовної заяви та підтверджуються наданими документами.

Представник відповідача, адвокатка Сампара Н. М. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечила з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2012 року у справі № 1915/13426/2012 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , працюючого в хлібопекарні «Дарт», в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 серпня 2012 року до досягнення дочкою повноліття.

Зі змісту листа Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 87266 від 28 травня 2025 року, наданого на запит адвокатки Я. Назаренко № 14348 від 22 травня 2025 року, на виконанні Відділу перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 1915/13426/2012 від 30 серпня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. 17 вересня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 31 січня 2025 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника на суму заборгованості 42310,40 грн, а також постанову про накладення штрафу у зв`язку із заборгованістю, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки - 21155,20 грн. 12 лютого 2025 року на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти для повного погашення заборгованості та 14 лютого 2025 року - для погашення штрафу. Керуючись вимогами п. 7 ч. 1 ст. 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», 19 лютого 2025 року державним виконавцем винесена постанова про закінчені виконавчого провадження.

Згідно інформації АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17 лютого 2025 року № 5D48GT779U1FUILN, 12 та 14 лютого 2025 року на картковий рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти в розмірі: 42 310,40 грн - від Тернопільського відділу ДВС у справі № 1915/3426/2012 за 30 серпня 2012 року, від ОСОБА_2 у ВП № НОМЕР_3 - кошти стягнуті на користь стягувача; 21 155,20 грн - від Тернопільського відділу ДВС у справі № 1915/3426/2012 за 30 серпня 2012 року, від ОСОБА_2 у ВП № НОМЕР_3 - штраф по виконавчому провадженні про стягнення аліментів.

19 лютого 2025 року старшим державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузьомко Х. П. у ВП № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 1915/13426/2012, виданого Тернопільським міськрайонним судом 30 серпня 2012 року, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Залишок нестягнутої суми 0 грн.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права.

Так, положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно листа Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 87266 від 28 травня 2025 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 31 січня 2025 року становила 42310,40 грн. Цей розмір заборгованості було стягнути з відповідача в користь позивачки, про що є відповідь з банківсько установи, яку суд описав вище.

Згідно з абзацу 2 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Таким чином, при відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 756/13754/14-ц, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), тому суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Оскільки відповідачем було сплачено заборгованість по аліментах, яка надійшла на депозит Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 12 лютого 2025 року, відповідно її розмір сторонами визнано, а відтак розмір заборгованості обчислений державним виконавцем у сумі 42 310,40 грн є чинним, не оспорюється, а тому береться судом до уваги, як такий що обчислений державним виконавцем правильно.

Відтак, щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 42 310,40 грн, то слід зазначити наступне.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, та визначивши її загальну суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до ОСОБА_2 відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, однак обмежується розміром боргу.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у простроченні сплати аліментів, а тому він повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/169, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, в попередніх рішеннях суду, та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість.

Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення.

Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, в якому було допущено прострочення.

Наданий позивачем розрахунок сум нарахованої пені за прострочення сплати відповідачем аліментів за період з вересня 2012 року по лютий 2025 року відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Отже, загальна сума заборгованості за аліментами за спірний період становить 42 310,40 грн, а загальна сума нарахованої пені за прострочення сплати складає 1 924 700,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно листа Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 87266 від 28 травня 2025 року, щодо ОСОБА_2 також винесено постанову про накладення штрафу у зв`язку із заборгованістю, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки - 21155,20 грн. Грошові кошти у вказаному розмірі перераховано позивачці на картковий рахунок, що суд описав вище.

За встановлених обставин, врахувавши норми матеріального права, суд зазначає, що оскільки заборгованість по сплаті аліментів складала суму 42 310,40 грн та державним виконавцем було застосовано заходи примусового виконання у вигляду штрафу у розмірі 21 155,20 грн, а тому позовна вимога про стягнення пені підлягає до часткового задоволення у розмірі 21 155,20 грн (42310,40 грн - 21 155,20 грн).

Крім того, позивачка з посиланням на ст. 625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача інфляційні витрати за прострочення сплати аліментів в розмірі 75 466,78 грн та три відсотки річних в розмірі 3 807,93 грн.

Однак, заявлені в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають, насамперед, договірні правовідносини.

У контексті ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Крім того, передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини сторін по даній справі регулюються нормами СК України, до яких положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються. СК України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені (ст. 196 СК України).

За загальним правилом спеціальні норми права мають пріоритет над загальними нормами. Чинним законодавством України питання про нарахування при простроченні сплати аліментів врегульоване положеннями ст. 196 СК України, яка є спеціальною нормою з цього приводу по відношенню до інших норм права, в тому числі і до ст. 625 ЦК України. У вказаній нормі законодавцем чітко розмежовані наслідки прострочення сплати аліментів від наслідків прострочення оплати додаткових витрат на дитину. Зокрема, у разі прострочення сплати аліментів для боржника встановлена відповідальність у вигляді пені за кожен день прострочення. Натомість, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину встановлена відповідальність у вигляді виплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також нарахування 3 % річних із простроченої суми. Таким чином із вказаної норми вбачається, що законодавець чітко розмежував негативні наслідки порушення строків сплати цих двох різних фінансових обов`язків батьків, і для кожного з них встановив відповідні фінансові санкції: при простроченні оплати додаткових витрат на дитину - сплачуються встановлений індекс інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних із простроченої суми; при простроченні сплати аліментів - сплачується пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Застосування ст. 625 ЦК України і нарахування штрафних фінансових санкцій у виді інфляційних втрат і 3% річних на суму заборгованості з оплати аліментів не відповідають вимогам спеціального законодавства. Крім того, в самій статті 625 ЦК України зазначена можливість її застосування лише у разі, якщо законом чи договором не передбачений інший розмір санкцій.

Отже, до даного виду зобов`язання, в разі його порушення, правило ст. 625 ЦК України не застосовується, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити, оскільки така вимога позивача є безпідставною.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_2 інфляційних витрат за прострочення сплати аліментів та 3% річних, задоволенню не підлягають.

Отож, із ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття, у розмірі 21 155 (двадцять одна тисяча сто п`ятдесят п`ять),20 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 211,55 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття, у розмірі 21 155 (двадцять одна тисяча сто п`ятдесят п`ять),20 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 211,55 грн судового збору.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: с. Травневе Тернопільського району Тернопільської області, 47387;

Відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя О.Герчаківська