Справа № 759/3988/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Блащука А.М. ,

за участі секретаря - Пащелопи Д.Р.,

представника відповідача - Кирієнко В.В. ,

представника позивача - Стемковської О.О. ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

До Святошинського районного суду м. Києва надійшли матеріали справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування жилим приміщенням.

10.04.2025 відповідачем у справі подано до суду зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2025 справу передано за підсудністю до провадження Подільського районного суду м. Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2025 цивільну справу передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Блащуку А.М.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2025 відкрито провадження у справі.

05.07.2025 представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Стемковською О.О. подано до суду заяву про залишення позову без розгляду та повернення судового збору.

11.08.2025 представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Кирієнко В.В. подано до суду заяву про стягнення судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача клопотання про залишення позову без розгляду підтримала. Проти клопотання про стягнення судових витрат з позивача заперечувала.

Відповідач проти закриття провадження не заперечувала за умови сплати позивачем понесених відповідачем судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Що стосується заяви позивача про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду та повернення судового збору.

Судом встановлено, що 05.07.2025 представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Стемковською О.О. подано до суду заяву про залишення позову без розгляду та повернення судового збору.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи право позивача на залишення позовної заяви без розгляду, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду згідно з п. 5 ч. 1

ст. 257 ЦПК України, роз`яснивши при цьому позивачу право повторно звернутися до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (ч. 3

ст. 257 ЦПК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом

При цьому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Оскільки позовну заяву ОСОБА_3 було залишено без розгляду за заявою його представника, тому підстави для повернення сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви відсутні.

Що стосується питання прийняття зустрічного позову до спільного розгляду.

Судом встановлено, що 09.04.2025 відповідачем у справі подано зустрічний позов.

З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2025 ухвалою Святошинського районного суду

м. Києва відкрито підготовче провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання в приміщенні суду.

Суд враховує, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 756/11081/20, провадження № 14-25цс24).

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19, провадження № 11-24апп21).

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, відбувається за заявою заявника і суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо, стосовно якої пропущено строк (див. постанову Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 910/12042/22).

Правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Правова позиція щодо подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є достатньою підставою для її повернення, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 920/342/17, від 04.04.2019 у справі № 918/361/18, від 29.07.2019 у справі № 925/872/18, від 18.09.2019 у справі № 910/16837/18, від 07.11.2019 у справі № 910/2892/19.

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як окремого на загальних підставах.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 752/2177/22 (провадження № 61-4447св23) доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 237/3566/17 (провадження № 61-13886св21) вказано, що: «право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним; подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України). Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику».

Зустрічна позовна заява надійшла до Святошинського районного суду м. Києва 10.04.2025, тобто з пропуском строку на пред`явлення зустрічного позову.

Заявлене представником ОСОБА_4 клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову не містить посилань на обставини, які стали істотними перешкодами чи труднощами, для вчинення відповідної процесуальної дії у встановлений судом строк.

Суди у цивільних справах не оцінюють професійність, якість чи своєчасність правової допомоги, яка перешкодила особі, якій вона надається, отримати ефективний доступ до суду (див. ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.02.2023 у справі

№ 554/4001/17, провадження № 61-20093ск21).

Матеріали справи не містять доказів та й доводів, які б свідчили про наявність перешкод для ОСОБА_4 щодо своєчасного звернення за професійною правничої допомогою.

Тобто час такого звернення залежав виключно від її волевиявлення.

Таким чином ОСОБА_4 не спростовано того, що вона не мала можливості подати відповідний зустрічний позов у строк, встановлений для подання відзиву.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Встановивши, що ОСОБА_4 пропустила строк на звернення до суду із зустрічним позовом та суд не встановив поважних причин, що перешкоджали їй подати його вчасно, суд дійшов висновку про повернення зустрічної позовної заяви заявнику.

При цьому, суд роз`яснює, що відмова у прийнятті зустрічної позовної заяви не позбавляє ОСОБА_4 права пред`явити позов у загальному порядку.

Враховуючи наведене, суд не вважає застосування наслідків, передбачених ЦПК України щодо зустрічної позовної заяви, поданої з пропуском встановленого строку та без доведення непереборності підстав, що стало причиною пропуску такого строку, проявом надмірного формалізма.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Що стосується клопотання про стягнення судових витрат.

Так, 11.08.2025 представником позивача ОСОБА_4 - адвокатом Кирієнко В.В. подано до суду заяву про стягнення судових витрат, в якій просить суд прийняти заяву про стягнення судових витрат до судового розгляду у цивільній справі № 759/3988/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою. Та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судового збору в розмірі: 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок), витрат на правову допомогу в розмірі 36 000,00 (тридцять шість тисяч гривень 00 копійок) грн.

Частиною 5 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Положеннями частини третьої статті 134 ЦПК України встановлено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (ч. 3

ст. 257 ЦПК України).

Стосовно вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Так, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Кирієнко В.В. подано до суду заяву про стягнення судових витрат на правову допомогу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в сумі 36 000,00 (тридцять шість тисяч гривень 00 копійок) грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копії: договору доручення про надання правової допомоги №25032025-1 від 25.03.2025; копію додаткового договору №1 до договору-доручення про надання правової допомоги №25032025-1 від 25.03.2025; копію рахунку фактури на оплату № 25032025-1 від 25.03.2025 на суму: 2 000,00 грн; акт №1 від 25.03.2025 приймання-передачі наданих послуг за договором-доручення про надання правової допомоги №25032025-1 від 25.03.2025 на суму: 2 000,00 грн.; квитанції до прибуткового касового ордера №25032025-1 від 25.03.2025 на суму: 2 000,00 грн.; копію рахунку фактури на оплату № 09042025-1 від 09.04.2025 на суму: 16 000,00 грн; акт №1 від 09.04.2025 приймання-передачі наданих послуг за договором-доручення про надання правової допомоги №25032025-1 від 25.03.2025 на суму: 16 000,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 09042025-1 від 09.04.2025 на суму: 16 000,00 грн; копію рахунку фактури на оплату № 09042025-2 від 09.04.2025 на суму: 16 000,00 грн; акт №2 від 09.04.2025 приймання-передачі наданих послуг за договором-доручення про надання правової допомоги №25032025-1 від 25.03.2025 на суму: 16 000,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 09042025-1 від 09.04.2025 ку на суму: 16 000,00 грн; копію рахунку фактури на оплату № 15042025-1 від 15.04.2025 на суму: 2 000,00 грн; акт №1 від 15.04.2025 приймання-передачі наданих послуг за договором-доручення про надання правової допомоги №25032025-1 від 25.03.2025 на суму: 2000,00 грн.; квитанція до прибуткового касового ордера № 15042025-1 від 15.04.2025 на суму: 2000,00 грн; докази про направлення заяви про стягнення судових витрат у справі (опис вкладення та фіскальний чек) на 2 арк.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат, суд враховує наступне.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада

2013 року ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі несплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із матеріалів справи вбачається, що представником позивача ОСОБА_4 - адвокатом Ки рієнко В.В. подано до суду заяву про стягнення судових витрат з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в розмірі 36000,00грн. в тому числі і за подання зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою. В зв`язку з відмовою суду в прийнятті зустрічної позовної заяви суд відмовляє в задоволенні стягнення судових витрат з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за подання зустрічної позовної заяви.

За вказаних обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн., що, на думку суду, є обґрунтованим та відповідає принципу розумності.

Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання про стягнення судових витрат, а саме стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. В іншій частині клопотання відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 43, 49, 121, 193, 194, 197, 198, 200, 257, 258-261 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування жилим приміщенням - залишити без розгляду.

Відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою.

Повернути заявникові матеріали зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою.

Копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу: 16 000,00 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині клопотання відмовити.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_3 - адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_4 - адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Копію даної ухвали направити учасникам судового процесу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя А.М.Блащук