Номер провадження: 22-ц/813/4356/25
Справа № 493/300/24
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЛЕВЧИК» на заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 22 листопада 2024 року, повний текст якого складено 25 листопада 2024 року та ухваленого під головуванням судді Ільніцької О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЛЕВЧИК», третя особа: Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області про визнання договору емфітевзису недійсним,

встановив:

21.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства (далі ПП) «ЛЕВЧИК», третя особа: Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, та уточнивши вимоги, просила визнати договір емфітевзису недійсним.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0107, площею 1,4372 га, яка розташована на території Подільського району Одеської області.

27.10.2023 року позивачці стало відомо, що 10.05.2023 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Бардаковим Є.В. була проведена державна реєстрація договору емфітевзису від 10.05.2023 року щодо спірної земельної ділянки, яка належить позивачці на праві власності. Зазначений договір був зареєстрований за заявою ПП «ЛЕВЧИК».

Посилаючись на те, що позивачка зазначений договір з ПП «ЛЕВЧИК» не укладала, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги.

Заочним рішенням Балтського районного суду Одеської області від 22.11.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано недійсним Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), земельною ділянкою площею 1,4372 га, кадастровий номер :01:002:0107, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Левчик».

Скасовано державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ПП «Левчик» () земельної ділянки площею 1,4372 га, кадастровий номер :01:002:0107, проведену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору емфітевзису №б/н від 10.05.2023 року (запис про інше речове право 50245957 від 10.05.2023 року, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Бардакова Є.В. Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, індексний номер 67571413 від 12.05.2023) (а.с.122-126).

Крім того, додатковим рішенням Балтського районного суду Одеської області від 10.12.2024 року з ПП «ЛЕВЧИК» на користь ОСОБА_1 було стягнуто судові витрати у розмірі 8 028,00 грн. (а.с.151-154).

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 20.01.2025 року у задоволенні заяви ПП «ЛЕВЧИК» про перегляд заочного рішення суду від 22.11.2024 року було відмовлено (а.с.21-23 матеріалів перегляду заочного рішення).

В апеляційній скарзі ПП «ЛЕВЧИК» ставить питання про скасування заочного рішення Балтського районного суду Одеської області від 22.11.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.163-164).

Додаткове рішення Балтського районного суду Одеської області від 10.12.2024 року учасниками справи не оскаржується.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, будучи двічі належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 184-189, 193-196).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка площею 1,4372 га, кадастровий номер :01:002:0107, належна ОСОБА_1 на праві приватної твласностці, в силу ч.3 ст.1021 ЗК України не могла бути передана нею ПП «Левчик» на праві емфітевзису, так як станом на дату укладення Договору, а саме, 10.05.2023 року, перебувала в оренді ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива».

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, позивачці ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0107, площею 1,44 га.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 12 квітня 2023 року визнане право оренди вказаної земельної ділянки ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» на підставі договору оренди землі від 19.05.2006 та додаткової угоди від 19.12.2022 зі строком дії на 24 роки (а.с.12-16).

Не дивлячись на це, в період дії вказаної додаткової угоди до договору оренди землі 10.05.2023 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Бардаковим Є.В. проведена державна реєстрація договору емфітевзису від 10.05.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Левчик».

Таким чином, спірний договір емфітевзису укладений в період дії договору оренди землі з ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива», а тому суд правомірно визнав його недійсним, та скасував державну реєстрацію договору емфітевзису від 10.05.2023 та стягнув з відповідача на користь позивачки судові витрати у справі.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 12 квітня 2023 року був задоволений позов ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» до ОСОБА_1 , ПП «Левчик» про визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та про визнання відсутнім права оренди.

Вказаним судовим рішенням визнана укладеною між ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» та ОСОБА_1 додаткова угода № МАР-1 від 19.12.2022 року до договору оренди землі № Б/Н від 19.05.2006 року, який укладений на 15 років щодо земельної ділянки площею 1,44 га, кадастровий номер :01:002:0107.

Цим же судовим рішенням визнане відсутнім право оренди ПП «Левчик» щодо земельної ділянки площею 1,44 га, кадастровий номер :01:002:0107, яка розташована на території Оленівської сільської ради Балтського району Одеської області, зареєстроване державним реєстратором Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Новак С.П. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 47708317 від 24.08.2022 року) на підставі договору оренди землі № б/н від 19.08.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» та було припинене право оренди ПП «Левчик» вказаної земельної ділянки (а.с.12-16).

Разом з тим, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки площею 1,4372 га, кадастровий номер :01:002:0107, належної ОСОБА_1 , 10.05.2023 державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Бардаковим Є.В. була здійснена державна реєстрація права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ПП «Левчик», на підставі договору емфітевзису від 10.05.2023, укладеного між ПП «Левчик» та ОСОБА_1 (а.с.8-10).

06.11.2023 ОСОБА_1 подала до відділення поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області заяву про вчинення злочинів, а саме шахрайського заволодіння належною їй земельною ділянкою площею 1,44 га, кадастровий номер :01:002:0107 з боку ПП «Левчик» з використанням підроблених договорів та угод, зокрема і договору емфітевзису від 10.05.2023 (а.с.7).

Вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції також вказав, що ч.1 ст.1021 ЗК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України, а ч.3 вказаної статті передбачено, що земельна ділянка, що перебуває в оренді, не може бути передана її власником іншій особі на праві емфітевзису.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка площею 1,4372 га, кадастровий номер :01:002:0107, належна ОСОБА_1 , перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» на підставі Додаткової угоди від 19.12.2022 №МАР-1 до договору оренди землі від 19.05.2006, строком на 24 роки, а тому укладений Договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), згідно якого ОСОБА_1 передала ПП «Левчик» право користування земельною ділянкою площею 1,4372 га, кадастровий номер :01:002:0107 строком на 25 років, є недійсним.

За змістом ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації речового права є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи, що державна реєстрація права емфітевзису проведена на підставі Договору, який підлягає визнанню недійсним, державна реєстрація такого права підлягає скасуванню в силу ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, належним способом захисту порушених прав позивача є визнання недійсним Договору емфітевзису та скасування державної реєстрації права емфітевзису відповідача, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, є безпідставними.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЛЕВЧИК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 22 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.09.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева