ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/683/25

Провадження № 22-ц/820/2037/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Плінська І.П.,

з участю представниці апелянтки,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області в складі судді Андрущенка О.Ю. від 11 червня 2025 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ТОВ «Коллект Центр», звертаючись в суд з позовом до відповідачки, вказувало, що 31.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 укладено договір № 5034935. Згідно п. 1.2. договору сума кредиту складає 10000 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом 3750 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. За пунктом 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Кредитодавець належно виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальниці кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору.

15.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, за яким ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 5034935 від 31.08.2021 року.

10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» за договором відступлення права вимоги № 10-01/2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 5034935 від 31.08.2021 року.

Відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Загальний розмір заборгованості становить 80250 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 10000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 69250 грн.; заборгованість за комісіями 1000 грн.

За наведених обставин позивач просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 5034935 від 31.08.2021 року в сумі 80250 грн. та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колект Центр» заборгованість за договором № 5034935 від 31.08.2021 року на загальну суму 80250 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правову допомогу в розмірі 16000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та відмовити в задоволенні позову. Вказує, що вона не укладала із ТОВ «Мілоан» жодних договорів в електронній чи письмовій формі, кредитні кошти не отримувала. На її думку, суд першої інстанції не врахував, що в порушення ст. 12 Закону України « Про електронну комерцію», ст.ст. 207, 1055 ЦК України відсутні докази підписання договору, паспорту кредиту стороною ТОВ «Мілоан». Факт укладення цього договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 не доведено. Надані позивачем докази перерахування грошових коштів за кредитним договором №5034935 ТОВ «Мілоан» не відповідають вимогам до фінансових документів і є недопустимими. Картковий рахунок, на який нібито здійснено зарахування кредитних коштів їй не належить.

Судом не враховано, що згідно розрахунку боргу ТОВ «Коллект Центр» нараховано проценти за прострочення кредиту по 10.01.2023 року, хоча мав право нараховувати проценти за прострочення за кредитним договором тільки до кінця дії договору 30.09.2021 року. Позивачем не доведено, що мала місце пролонгація договору про споживчий кредит 31.08.2021 року із зазначенням її терміну такої пролонгації. Умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемною відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту.

Також не враховано відсутність доказів оплати ціни договору факторингу між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» та договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 про відступлення права вимоги.

Позивачем не надано жодних доказів про розмір та обсяг витрат на професійну правничу допомогу, тому ці витрати стягнуто на користь позивача безпідставно.

У відзиві ТОВ «Коллект Центр» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що укладений договір відповідає вимогам чинного законодавства, сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, помилково визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з цим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що 31.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 5034935.

За умовами кредитного договору (пункти 1.2-1.4) сума кредиту становить 10000 грн.; кредит надається строком на 30 днів з 31.08.2021 року (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 30.09.2021 року.

Згідно з п. 1.5.1. комісія за надання кредиту - 1000 грн., яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.5.2. проценти за користування кредитом: 3750 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з п. 1.6. стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

15.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 5034935 від 31.08.2021 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 44750 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 33750 грн. заборгованість по процентам; 1000 грн. заборгованість за комісіями.

Згідно п. 2.1. договору факторингу клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками.

Відповідно п. 6.1.4. договору право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників (додаток № 4), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

Акт приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за Договором факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 року підписано сторонами та скріплено їх печатками, що підтверджує, що первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв портфель заборгованості боржників та від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованостей до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 5034935 в сумі 80250 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 69250 грн. заборгованість по процентам; 1000 грн. заборгованість за комісіями.

Згідно п. 2.1. договору первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників.

Згідно п. 5.2. договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4).

Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року підписано сторонами та скріплено їх печатками.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала умови укладеного кредитного договору, тому наявна заборгованість по тілу кредиту, процентах та комісії підлягає стягненню на користь позивача як нового кредитора.

Проте з цими висновками не можна погодитися повністю, зважаючи на таке.

Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Згідно з частинами 3-4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з ч.6 ст. 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.12 ст. 11 Закону)

За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України дав належну оцінку представленим доказам і правильно констатував, що кредитний договір № 5034935 від 31.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 був підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умовами договору сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору.

Підписання договору електронним підписом відповідає пунктам 6.1., 6.2 кредитного договору №5034935, за яким цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Твердження апелянтки про непідписання цього кредитного договору електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора спростовується даними її анкети-заяви на кредит №5034935, із зазначенням всіх персональних даних заявниці, каналу залучення та IP адреси, з якої подано заяву, а також всіх етапів оформлення та розгляду заяви в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства із зазначенням дати та точного часу.

Відповідачка подала заявку на оформлення договору, в якій зазначила персональні дані, підтвердила мобільний номер телефону, пройшла процедуру верифікації банківської карти (що дає змогу встановити власника банківської карти та подавача заявки як одну і ту ж особу), і підписала договір електронним підписом.

Договір від імені кредитодавця належно підписано директором ТОВ «Мілоан» за допомогою КЕП.

Факт перерахунку 10000 грн. 31.08.2021 року товариством «Мілоан» на платіжну карту НОМЕР_2 за кредитним договором № 5034935 підтверджено квитанцією LiqPay, ID платежу (а.с.72).

Відповідачка не спростувала достатніми та допустимими доказами належність їй цієї платіжної картки та отримання цих коштів на свій картковий рахунок від позикодавця на підставі вказаного кредитного договору, не обґрунтувала та не довела інші підстави набуття нею цих коштів.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про недоведеність факту укладення кредитного договору та отримання кредиту відповідачкою.

Згідно з п. 2.3.1.2. (пролонгація на стандартних (базових) умовах) позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Отже, за пунктом 2.3.1.2 договору його пролонгація здійснюється автоматично в разі коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, загалом не строк не більше 60 днів.

З врахуванням принципу свободи договору, визначеного ст.ст.6, 627 ЦК України, відповідачка погодилася з умовою про сплату комісії за надання кредиту в сумі 1000 грн., така послуга їй надана.

Відтак розрахунок заборгованості ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №5034935 з ОСОБА_1 в сумі 44750 грн. ( з них 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33750 грн. - заборгованість за процентами, 1000 грн.- комісія) зроблено в межах визначеного умовами договору строку 90 днів на підставі встановлених ставок і не спростовано відповідачкою.

Відповідно до п. 6.1.4. договору факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021 року, укладеному між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

Згідно п. 7.1. сторони домовилися, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 4014759,20 грн.

Оплата фінансування відповідно до умов договору факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021 року підтверджується платіжним дорученням від 20.12.2021 року №313550011 на суму 4014759,20 грн.

Відтак наведені докази цілком підтверджують перехід права вимоги за цим кредитним договором до ТОВ «Вердикт капітал».

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що за змістом пункту 2.3 договору факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021 року до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в Реєстрах боржників.

Відтак, ТОВ «Вердикт капітал» не мало права і фактичних підстав для подальшого нарахування процентів за користування кредитом, розрахунок процентів в сумі 35500 грн. (а.с.10) є незаконним.

З врахуванням цих обставин до нового кредитора ТОВ «Коллект центр» за договором про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, укладеним між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр», незалежно від змісту Реєстру боржників перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 44750 грн. заборгованості за кредитним договором, з яких 10000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 33750 грн. заборгованість по процентах; 1000 грн. комісія. Отже, борг саме в цій сумі підлягає стягненню з відповідачки.

Відповідно до п. 5.2. договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, укладеному між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4).

Акт прийому-передачі реєстру боржників складено та підписано 10.01.2023 року, а отже, з цього моменту перейшло право вимоги за договором про відступлення прав вимоги №10-01/2023. Відтак, не має істотного значення факт оплати ціни договору про відступлення прав вимоги позивачем.

Щодо доводів апелянтки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.

За ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Встановлено, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року ТОВ «Коллект Центр» надавалася адвокатським об`єднання «Лігал Ассістанс».

Відповідно до п. 4.1. договору №01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору. Клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги після надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати (п.4.2 договору). Сума визначена в Акті про надання юридичної допомоги, є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. В акті, зазначеному в п.4.5 договору, сторони можуть визначити іншу вартість юридичної допомоги, ніж була зазначена в заявці. В цьому випадку сторони керуються умовами акту (п. 4.5, 4.6 договору).

Факт надання правничих послуг на заявлену суму підтверджується Актом № 6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 року.

В матеріалах справи відсутні докази оплати вартості наданих адвокатом послуг, проте це не є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, це узгоджується з правовою позицією Верховного суду (постанова від 01.11.2022 року у справі №757/24445/21-ц).

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовних вимог на 55,76% слід пропорційно стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Коллект Центр» 1350,73 грн. (2422,40 грн. понесених судових витрат х 55,76%) за подачу позову та 8921,60 грн. (16000 грн.х55,76%) понесених витрат на професійну правничу допомогу, всього 10272,33 грн. понесених судових витрат.

За наведеного рішення суду слід змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» 44750 грн. заборгованості за кредитним договором та 10272,33 грн. понесених судових витрат. В решті позову відмовити.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги на 44,24% слід стягнути з ТОВ «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 1607,50 грн. понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ) 44750 грн. заборгованості за кредитним договором, 10272,33 грн. понесених судових витрат.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1607,50 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 жовтня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк