ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/146/25Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/753/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 601/146/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року (ухвалене суддею Білосевич Г.С., дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_1 до Кременецької міської ради Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_3 (далі позивач, апелянт) звернувся до суду з позовом до Кременецької міської ради Тернопільської області (далі відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету.

Позов обґрунтовано тим, що з 01 квітня 2016 року по 02 липня 2022 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який розірваний рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . Разом з тим, 13 березня 2024 року позивачем направлено заяву до Кременецької міської ради (органу опіки та піклування) про забезпечення реалізації права доступу до дитини, яка проживає/перебуває на території іноземної держави. 19 квітня 2024 року Кременецька міська рада прийняла рішення виконавчого комітету № 1721 «Про затвердження висновку щодо визначення способів участі у вихованні дитини батькові, який проживає окремо від неї», яким затвердила висновок органу опіки та піклування Кременецької міської ради, який суперечить поданому клопотанню, його інтересам як батька, що повністю унеможливило його участь у вихованні дитини.

24 квітня 2024 року ОСОБА_3 подано заяву до Кременецької міської ради про скасування рішення виконавчого комітету № 1721 від 19 квітня 2024 року, однак 24 травня 2024 року сесія Кременецької міської ради прийняла рішення №5741, яким відмовлено у задоволенні звернення щодо скасування рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1721 від 19 квітня 2024 року.

18 грудня 2024 року позивачу стало відомо, що відповідно до пункту 73 Постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року, питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом прав дитини, питання спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, якщо один із батьків проживає окремо від дитини, розглядаються службою у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини. Натомість, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27 лютого 2022 року проживає (перебуває) в Республіці Польща.

18 грудня 2024 року позивачем подано заяву до Кременецької міської ради про скасування висновку по встановленню участі батька, ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, який виданий з порушенням чинного законодавства України. 01 січня 2025 року листом Кременецької міської ради № 4/02-25 позивачу відмовлено.

Позивач вважає, що служба у справах дітей Кременецької міської ради, відповідно до норм чинного законодавства, не мала повноважень розглядати питання участі батька у вихованні дитини, оскільки місцем проживання дитини є територія іншої держави Республіка Польща. Підготовка висновку службою у справах дітей Кременецької міської ради здійснена з порушенням правил територіальної юрисдикції, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року.

Окрім того, позивач вважає, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради є незаконним, а дії посадових осіб Кременецької міської ради, які вийшли за межі своїх повноважень, свідчать про перевищення ними службових повноважень. Посадові особи Кременецької міської ради перевищили свої повноваження, а також грубо проігнорували численні додаткові заяви та звернення про скасування незаконно прийнятого рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1721 від 19 квітня 2024 року та мають бути притягнуті до дисциплінарної відповідальності відповідно до зазначених норм законодавства.

У зв`язку з наведеним та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1721 від 19 квітня 2024 року «Про затвердження висновку щодо визначення способів участі у вихованні дитини батькові, який проживає окремо від неї»;

- зобов`язати Кременецького міського голову вжити належних заходів дисциплінарного впливу до посадових осіб Кременецької міської ради та її структурних підрозділів, які допустили перевищення службових повноважень та вчинили порушення.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 .

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_3 , відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Служба у справах дітей Кременецької міської ради не мала повноваження приймати рішення №1721, оскільки відповідно до пункту 73 Постанови КМУ №866, спори щодо участі у вихованні дитини розглядаються за місцем її проживання. При цьому, судом встановлено, що дитина з 27 лютого 2022 року проживає в Польщі. Звертає увагу, що згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року в справі №753/7011/23, реєстрація дитини не змінює фактичного місця проживання, що є визначальним.

Крім того, апелянт зазначає, що має право на безперешкодне спілкування з дитиною, натомість оскаржуване рішення №1721 обмежує спілкування умовами, що залежать від бажання 8-річної дитини та присутності матері, що унеможливлює його реалізацію, враховуючи конфлікт з третьою особою після поділу майна. Звертає увагу, що згідно постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі №196/1202/19, обмеження прав одного з батьків без доказів негативного впливу є незаконним.

Вказує, що суд помилково вважав, що бажання дитини може визначати порядок спілкування, оскільки малолітня дитина не може самостійно вирішувати такі питання. Тривале перебування дитини в Польщі під впливом матері з 2022 року створює ризик її відчуження від батька. Постанова Верховного Суду від 26 червня 2023 року в справі № 753/5374/22 підкреслює, що думка малолітньої дитини не є визначальною, якщо вона сформована під впливом іншого з батьків.

Також, суд першої інстанції помилково вважав, що дисциплінарна відповідальність неможлива, оскільки висновок, затверджений рішенням №1721, підготовлено Службою у справах дітей, посадові особи якої діяли поза межами повноважень, що на думку апелянта є перевищення повноважень є підставою для дисциплінарної відповідальності.

У зв`язку з наведеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Тернопільського апеляційного суду від учасників справи не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду. Крім того, позивач надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 01 квітня 2016 року зареєстрували шлюб у Кременецькому міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року, справа №601/3033/21, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 лютого 2023 року слідує, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .

13 березня 2024 року ОСОБА_3 до органу опіки та піклування Кременецької міської ради подано заяву, в якій він просить подати через Міністерство юстиції України звернення до відповідного органу Республіки Польща та прийняти рішення органу опіки та піклування Кременецької міської ради, яким закріпити його законне право на спілкування з сином ОСОБА_5 за допомогою телефонного зв`язку (як аудіо так і відео), а також за допомогою месенджерів щоденно після 16:00 год. за європейським часом, а також зустрічі по приїзду до дитини (можливість забирати з дитячого садочка, прогулюватись, відвідувати дитячі кафе, атракціони, кінотеатри тощо). При приїзді забирати на ночівлю до себе. Можливість брати дитину за межі Республіки Польща до місця мого проживання з урахуванням режиму та графіку дитини, що стверджується заявою ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради №1721 від 19 квітня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає окремо від нього. Даним висновком рекомендували батькові, ОСОБА_3 , брати участь у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до графіку спілкування:

- спілкування батька з сином за допомогою телефону та месенджерів після 16:00 год. за європейським часом, враховуючи можливість такого спілкування (дитина після садочка відвідує заняття з футболу) та бажання дитини;

- можливість забирати сина з дитячого садочка, відвідувати дитячі кафе дитячі атракціони, кінотеатр, тощо за місцем проживання дитини у присутності матері.

Рекомендовано батькові ОСОБА_3 не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки приділяти синові належну увагу та піклування. Рекомендовано матері, ОСОБА_4 , поважати батьківські права ОСОБА_3 , не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною.

Із заяви ОСОБА_3 від 24 квітня 2024 року слідує, що позивачем подано заяву Кременецькому міському голові ОСОБА_8 ; органу опіки та піклування Кременецької міської ради; комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кременецької міської ради та службі у справах дітей Кременецької міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради №1721 від 19 квітня 2024 року «Про затвердження висновку щодо визначення способів участі у вихованні дитини батькові, який проживання окремо від неї», яке суперечить інтересам ОСОБА_3 як батька, поданому клопотанню, чинному законодавству та здоровому глузду. Позивач просить переглянути його звернення від 13 березня 2024 року, врахувавши усі наявні у його розпорядженні факти порушень та обмежень зі сторони ОСОБА_4 , запросивши на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кременецької міської ради його особисто.

Рішенням Кременецької міської ради №5741 від 24 травня 2024 року відмовлено гр. ОСОБА_3 у задоволенні його звернення щодо скасування рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради №1721 від 19 квітня 2024 року «Про затвердження висновку щодо визначення способів участі у вихованні дитини батькові, який проживає окремо від неї». Рішення виконавчою комітету Кременецької міської ради №1721 від 19 квітня 2024 року «Про затвердження висновку щодо визначення способів участі у вихованні дитини батькові, який проживає окремо від неї» визнати таким, що відповідає законодавству та залишити в силі.

Із заяви ОСОБА_3 про скасування висновку щодо участі батька у виховані малолітньої дитини від 18 грудня 2024 року та повідомлення Кременецької міської ради за № 4/02-25 від 01 січня 2025 року слідує, що Кременецькою міською радою роз`яснено позивачу, що у випадку його незгоди з висновком та рішенням органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини батькові, який проживання окремо від неї, йому запропоновано звернутись за захистом своїх прав до суду.

Згідно повідомлення Держаної служби України у справах дітей від 03 лютого 2025 року, ОСОБА_3 повідомлено, що питання чи спори між батьками щодо виховання дитини можуть вирішуватись батьками спільно, органом опіки та піклування за місцем проживання дитини за заявою того із батьків, хто проживає окремо від дитини чи судом.

27 липня 2023 року, на виконання вимог «Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей», службою у справах дітей Кременецької міської ради надіслано звернення ОСОБА_3 від 05 липня 2023 року до Національної соціальної сервісної служби України, що стверджується листом від 27 липня 2023 року.

ОСОБА_3 неодноразово звертався до служби у справах дітей Кременецької міської ради із різного роду заявами щодо нецільового використання аліментів ОСОБА_4 , щодо визначення способів його участі у виховані і спілкуванні із сином ОСОБА_9 , на що Кременецькою міською радою надано відповіді та відповідні роз`яснення щодо вирішення його спору.

Із письмових пояснень ОСОБА_4 , що надані нею начальнику служби у справах дітей Кременецької міської ради від 12 вересня 2023 року слідує, що у зв`язку з початком військової агресії з боку росії проти України, з 27 лютого 2022 року ОСОБА_4 разом із малолітнім сином ОСОБА_9 виїхала з України та проживає у Республіці Польща. У вказаній заяві ОСОБА_4 вказує місце своєї реєстрації м. Кременець, Тернопільська область.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Згідно з частиною першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Отже, законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Відповідно до пункту 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_3 посилався на те, що рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1721 від 19 квітня 2024 року є незаконним, посадові особи Кременецької міської ради вийшли за межі своїх повноважень, оскільки підготовка висновку службою у справах дітей здійснена з порушенням правил територіальної юрисдикції, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у м. Кременець Тернопільської області, проте після повномасштабного вторгнення росії в Україну та запровадження воєнного стану, разом із матір`ю 27 лютого 2022 року виїхав до Республіки Польща.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що на момент розгляду цивільної справи №601/146/25 ОСОБА_3 не звертався до суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аналізуючи зміст апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що доводи апелянта фактично зводяться про те, що рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1721 від 19 квітня 2024 року обмежує на його право на безперешкодне спілкування з дитиною.

Тобто, на час вирішення даної справи, ОСОБА_3 вважає, що у нього виник спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною, який вирішувався в позасудового порядку в межах розгляду заяви ОСОБА_3 від 13 березня 2024 року до органу опіки та піклування Кременецької міської ради.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 13 березня 2024 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що орган опіки та піклування діяв в межах своїх повноважень.

При цьому, вирішення питання, щодо обґрунтованості висновку органу опіки та піклування належить до компетенції суду, який може розглядати майбутній спір між батьками про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способу участі батька у спілкуванні з дитиною.

Таким чином затверджений рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1721 від 19 квітня 2024 року висновок про визначення способів участі у вихованні дитини батькові, який проживає окремо від неї може бути доказом у іншій цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами та не може бути самостійним способом захисту. Тобто, оскаржувані дії безпосередньо не породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і не мають обов`язкового характеру.

Отже, ОСОБА_3 не є обмежений у праві захищати свій інтерес під час судового розгляду у іншій цивільній справі, де предметом спору є встановлення способу участі батька у вихованні дитини, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування. Оскаржуване рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1721 від 19 квітня 2024 року «Про затвердження висновку щодо визначення способів участі у вихованні дитини батькові, який проживає окремо від неї» не породжує певних правових наслідків для ОСОБА_3 чи ОСОБА_4 , оскільки батько може звернутися за вирішенням спору про встановлення способу участі батька у вихованні дитини безпосередньо до суду, де спірне рішення оцінюється судом як один із доказів, який не має прерогативи над іншими доказами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що у цій справі позивач ОСОБА_3 не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що ОСОБА_3 обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, не довів порушення свого права або інтересу, у зв`язку із чим позов не підлягає задоволенню.

Вказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 370/408/19.

Посилання апелянта на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року в справі №753/7011/23, від 05 жовтня 2022 року в справі №196/1202/19, від 26 червня 2023 року в справі № 753/5374/22, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки такі не є релевантними. Зокрема у справах, які розглядалися Верховним Судом, предметом позову було усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, натомість у цивільній справі № 601/146/25 предметом позову є оскарження рішення органу опіки та піклування (рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1721 від 19 квітня 2024 року «Про затвердження висновку щодо визначення способів участі у вихованні дитини батькові, який проживає окремо від неї»).

Доводи апелянта про те, що Служба у справах дітей Кременецької міської ради не мала повноваження приймати рішення №1721, оскільки малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 27 лютого 2022 року проживає в Польщі, колегія суддів оцінює як суперечливу поведінку, оскільки саме позивач ОСОБА_3 з метою захисту своїх прав 13 березня 2024 року звертався до органу опіки та піклування Кременецької міської ради для встановлення способу участі у вихованні дитини, що було вирішено органом місцевого самоврядування у відповідності вимог статті 34, частини шостої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Позовна вимога про вжиття належних заходів дисциплінарного впливу до посадових осіб Кременецької міської ради є похідною та відповідно до задоволення не підлягає. Більше того, оскаржуване рішення прийнято колегіальним органом - виконавчим комітетом Кременецької міської ради, а не конкретною посадовою особою, а чинним законодавством не визначений порядок притягнення колегіального органу до дисциплінарної відповідальності.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 03 жовтня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак