Справа № 565/2672/24
Провадження № 2/565/113/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Незнамової І.М.,

з участю секретаря судового засідання Гордійчук Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

05.12.2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до Кузнецовського (нині - Вараського) міського суду Рівненської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в загальній сумі 19227,50 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24.06.2021 року відповідач ОСОБА_1 уклав кредитний договір №3 (далі - кредитний договір №3 від 24.06.2021 року) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», на підставі якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на його картковий рахунок в сумі 5000,00 грн. 05.09.2022 року, згідно договору факторингу №556/ФК-22, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було відступлено право вимоги за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 19227,50 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 14227,50 грн. Таким чином, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року в загальному розмірі 19227,50 грн.

Окрім того, позивач зазначає, що ним понесено витрати у зв`язку із розглядом вказаної справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6000,00 грн., які позивач просить стягнути із відповідача.

16.01.2025 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов на відзив, в якому відповідач зазначає про необґрунтоване нарахування 14227,50 грн. відсотків за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року, які обраховані станом на 22.10.2021 року. При цьому, факт укладення кредитного договору, а також факт отримання кредиту в сумі 5000,00 грн., відповідач у відзиві не заперечує. Разом з цим, зауважує, що у кредитному договорі №3 від 24.06.2021 року сторонами чітко узгоджений строк кредитування - 14 днів та відсоткову ставку за користування кредитом - 1,71 процентів від суми кредиту за кожен день користування. Також зазначає, що позивачем не долучено належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, долучена до позову додаткова угода від 09.07.2021 року про зміну умов договору №3 від 24.06.2021 року, якою строк дії основного кредитного договору продовжено до 23.07.2021 року, сторонами не підписана, в тому числі шляхом використання електронного підпису. За таких обставин, відповідач вважає, що відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише в межах строку дії кредитного договору та можуть складати узгоджену в договорі суму - 1197,00 грн., розраховану наступним чином: 5000,00 грн. х 1,71% х 14 днів = 1197,00 грн.

Окрім того, відповідач вказує, що відсотки за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року нараховані всупереч вимогам ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки він являється військовослужбовцем, який безпосередньо брав участь у бойових діях, є учасником бойових дій, на даний час демобілізований у запас. З огляду на викладене, вважає, що позивач не мав права нараховувати йому відсотки за користування кредитом.

28.01.2025 року від представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенка М.Е. надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача заперечує аргументи відповідача ОСОБА_1 , викладені у відзиві на позовну заяву, при цьому, стверджує, що нарахування для відповідача заборгованості в загальній сумі 19227,50 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 14227,50 грн., повістю відповідає умовам кредитного договору №3 від 24.06.2021 року та додаткової угоди до нього від 09.07.2021 року. Представник зазначає, що, враховуючи період нарахування відсотків ОСОБА_1 з 24.06.2021 року по 22.10.2021 року, посилання відповідача на вимоги п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» безпідставні, так як в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин відповідач не мав права на звільнення від обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитом, оскільки у вказаний період часу не являвся військовослужбовцем, тому відповідно не мав права на вказану пільгу.

У судове засідання представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е., будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи провести у його відсутності, позов просив задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Полюхович О.І., будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, не з`явилися, представник Полюхович О.І. подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та без участі відповідача ОСОБА_1 , із врахуванням заперечень, викладених у відзиві. Також у вказаній заяві представник просить суд взяти до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, що заявлений позивачем, в розмірі 6000,00 грн. не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), тому просить суд зменшити розмір таких витрат.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково.

Підставами для такого висновку суду є наступне.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Судом встановлено, що 24.06.2021 року відповідач ОСОБА_1 уклав кредитний договір №3 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», на підставі якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на його картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 5000,00 грн., що підтверджується витягом з додатку до листа АТ «ПУМБ» за вих.№КНО-/55 від 02.08.2024 року.

Відповідач та його представник не заперечують факту укладення кредитного договору №3 від 24.06.2021 року та не заперечують факту отримання ОСОБА_1 кредиту в сумі 5000,00 грн., при цьому, вважають безпідставним та таким, що суперечить умовам договору нарахування відсотків понад погоджений сторонами строк кредитування - 14 днів, та всупереч вимогам Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

За вказаних обставин, суд констатує факт укладення між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору №3 від 24.06.2021 року, за яким відповідач отримав кредит в сумі 5000,00 грн., тому відхиляє клопотання позивача щодо витребування доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Вказаний договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що зазначено в реквізитах договору.

05.09.2022 року, згідно договору факторингу №556/ФК-22, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» було відступлено право вимоги за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 19227,50 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 14227,50 грн.

Будь-яких заперечень від відповідача та його представника, щодо відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» права вимоги за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», до суду не надходило.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що перехід права вимоги за кредитним договором проведено згідно вимог законодавства, про що суду позивачем надано належні та допустимі докази.

Щодо розрахунку заборгованості в частині нарахованих ОСОБА_1 відсотків за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року, суд зазначає наступне.

Аналізом кредитного зобов`язання за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року, а саме: кредитного договору (спеціальних умов №3 до договору кредитної лінії №46910 від 24.06.2021 року), встановлено, що загальна вартість наданого ОСОБА_1 кредиту складає 5000,00 грн. (п.1.1.1 договору).

При цьому, кредитним договором №3 від 24.06.2021 року визначено, що кредит надано ОСОБА_1 строком на 14 днів, а розмір відсотків, згідно п.1.1.3 договору, встановлено в розмірі 1,71% за кожен день строку користування кредитом, тобто складає 1197,00 грн., що прямо передбачено умовами договору.

Отже, загальна вартість кредиту складає 6197,00 грн. (тіло кредиту - 5000,00 грн. + заборгованість за відсотками - 1197,00 грн.).

Саме такі умови отримання кредиту погодив відповідач ОСОБА_1 , укладаючи кредитний договір №3 від 24.06.2021 року з первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс».

З огляду на зазначене, позивачем не обґрунтовано нарахування 14227,50 грн. відсотків за договором №3 від 24.06.2021 року, нарахування яких за користування кредитними коштами проведено первісним кредитором, у тому числі після закінчення 14-денного строку кредитування, передбаченого договором.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача, щодо того, що позивачем не долучено належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, оскільки долучена до позову додаткова угода від 09.07.2021 року про зміну умов договору №3 від 24.06.2021 року, якою строк дії основного кредитного договору продовжено до 23.07.2021 року, сторонами не підписана, в тому числі відповідачем ОСОБА_1 шляхом електронного підпису, такі відомості в реквізитах договору (додаткової угоди) відсутні.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року, у справі №444/9519/12, слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий же правовий висновок підтверджено і постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року, у справі № 910/4518/16.

Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування - 14 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо узгодженості з відповідачем пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору.

Окрім того, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 здійснював часткове погашення заборгованості за відсотками на поточне тіло кредиту, а саме: 08.07.2021 року - 157,00 грн.; 09.07.2021 року - 1040,00 грн., всього 1197,00 грн.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягала б стягненню заборгованість за відсотками за 14 днів - в розмірі 1197,00 грн. (5000,00 грн. х 1,71% х 14 днів = 1197,00 грн.), яка повністю погашена ОСОБА_1 станом на 09.07.2021 року.

Щодо тверджень відповідача про наявність у нього пільги відповідно до вимог п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», суд вважає аргументованими заперечення представника позивача щодо посилання ОСОБА_1 на вказану норму Закону, так як в редакції зазначеного Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин відповідач не мав права на звільнення від обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитом, що нараховані позивачем у період з 24.06.2021 року по 22.10.2021 року, оскільки у вказаний період часу не являвся військовослужбовцем, тому не мав права на дану пільгу.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 19.09.2022 року, ОСОБА_1 був призваний у ЗСУ по мобілізації 04.04.2022 року, 15.05.2023 року демобілізований у запас.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року в сумі 5000,00 грн. за основною сумою боргу (тілом кредиту).

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, крім інших обставин, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у позові заявлено, що судові витрати позивача на правничу допомогу адвоката склали 6000,00 грн.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У разі недотримання вищезазначених вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано: договір про надання правничої допомоги №42649746 від 01.04.2024 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М.; додаткову угоду №3 від 10.05.2024 року до договору про надання правничої допомоги №42649746 від 16.09.2024 року; детальний опис наданих послуг від 16.09.2024 року; акт на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 16.09.2024 року.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу, суд враховуючи обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги від 01.04.2024 року та додаткової угоди до нього, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та обсяг виконаних робіт, ціну позову та (або) значення справи для сторони, а також заперечення відповідача та його представника, вважає, що витрати за надання професійної правничої допомоги адвоката, понесені позивачем, підлягають до часткового задоволення в розмірі 2000,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 40 коп.

Оскільки позовна вимога про стягнення боргу підлягає задоволенню частково - на 26,00%, тому з відповідача ОСОБА_1 частково підлягають стягненню судові витрати в розмірі 629,82 грн. по сплаті судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст.2,3,81,89,263,264,265,268,352,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (юридична адреса: 07406, Київська область, м.Бровари, вул.Симона Петлюри, буд.№21/1, ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №3 від 24.06.2021 року в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. за основною сумою боргу (тілом кредиту).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати по справі в розмірі 682 (шістсот вісімдесят дві) грн. 82 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційнускаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя І.М.Незнамова