Провадження №2/760/6635/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Усатової І.А.,
при секретарі - Омельяненко С.В.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором страхування,-
У грудні 2024 року Акціонерне товариство"Страхова група"ТАС" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором страхування, у якому просило суд стягнути із відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 164 720, 75 грн. та судовий збір.
Зазначає, що 08.04.2023 о 23-23 год. в м. Київ, по проспекту А. Паладіна - вул. Плодова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автобуса «Рута» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ УЛФ-ФІНАНС. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2023 по справі №760/9304/23, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 124, ст. 122-4 закрито у зв?язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення. Накладено на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На момент дорожньо-транспортної пригоди було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 «Правильне каско» № А505275 від 17.03.2017 та додатковий договір №1 від 02.01.2023 до страхового сертифікату № FO - 1101462. Згідно вказаного договору позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов?язані з володінням, користуванням і розпорядженням автобуса «Рута» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Вказано, що страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання події від 11.04.2023 та заявою на виплату страхового відшкодування від 04.05.2023. Дану заяву було розглянуто, пошкодження автобуса «Рута» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 визнано страховим випадком. Розрахунок та виплата страхового відшкодування власнику автобуса «Рута» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 проведено на підставі:
- протоколу огляду колісного транспортного засобу
Зазначено, що позивач відшкодував завдані відповідачем збитки у розмірі 324 720, 75 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №337292 від 16.05.2023.
Пояснено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди власник автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_4 , та виплату за нього було проведено МТСБУ в розмірі: 160 000, 00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №973700 від 25.07.2023.
Вказано, що оскільки на момент завдання шкоди потерпілому цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то згідно приписів ст. 38.2 Закону у позивача після здійснення регламентної виплати потерпілому, виникло право регресної вимоги до відповідача у розмірі: 324 720, 75 грн - 160 000, 00 грн = 164 720, 75 грн.
Узв`язку з вищевикладеним, позивач просив задовольнити позов.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2025 у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.
У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Судом встановлено, що 08.04.2023 о 23-23 год. в м. Київ, по проспекту А. Паладіна - вул. Плодова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автобуса «Рута» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ УЛФ-ФІНАНС.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2023 по справі №760/9304/23, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 124, ст. 122-4 закрито у зв?язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення. Накладено на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На момент дорожньо - транспортної пригоди майнові інтереси власника автобуса «Рута» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані в Акціонерному товаристві "Страхова група"ТАС" за договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 «Правильне каско» № А505275 від 17.03.2017 та додатковим договором №1 від 02.01.2023 до страхового сертифікату № FO - 1101462.
Вбачається, що потерпілий звернувся до Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" з заявою про настання події від 11.04.2023 та заявою на виплату страхового відшкодування від 04.05.2023. Заяву було розглянуто, пошкодження автобуса «Рута» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 визнано страховим випадком.
Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі:
- протоколу огляду колісного транспортного засобу
Акціонерне товариство "Страхова група"ТАС" сплатило на користь власника пошкодженого автобуса «Рута» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ УЛФ-ФІНАНС, суму страхового відшкодування в розмірі 324 760, 75 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 337292 від 16.05.2023.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).
Оскільки вина ОСОБА_1 встановлена вказаною постановою суду то у відповідності до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає.
У результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований автобус «Рута» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ УЛФ-ФІНАНС.
Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, до страховика Акціонерного товариства "Страхова група"ТАС" перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Судом всебічно, повно та об`єктивно досліджено, додані до позовної заяви документи на підставі яких позивач здійснив виплату страхового відшкодування на загальну суму 324 720, 75 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи, що станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, заперечень проти суми страхового відшкодування відповідачем не висловлено, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Також відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3028, 00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 1166, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 12, 76-78, 81, 82, 89, 141, 259, 263- 265, 279 ЦПК України, суд,-
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя І.А. Усатова