Справа № 576/725/25
Провадження № 2/576/289/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сапона О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 207400 грн боргу: 62220 грн. основного боргу та 145180 грн. за прострочення виконання зобов`язання за договором позики (розписки) від 11.06.2021.

Свої вимоги мотивує тим, що 11 червня 2021 року ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти у розмірі 2270 доларів США, згідно укладеного між ними договору позики (розписки) від 11 червня 2021 року, які відповідно до умов договору (розписки) зобов`язався повернути за декілька платежів по 280 доларів США щомісячно до 28 числа кожного місяця, у разі прострочення сплати боргу повинен сплачувати 100 доларів США процентів. Однак, незважаючи на досягнуту домовленість, відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі так і не виконав, гроші не повернув. Будь-які заклики з метою погашення заборгованості в добровільному порядку ОСОБА_2 проігноровані та залишились без задоволення. Відповідач злісно ухиляється від сплати боргу, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

09.04.2025 суд відкрив провадження у справі та з урахування обставин справи вирішив її розглядати у порядку загального позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явився, а надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, справу просив розглядати без його участі.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позов не подав.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, суд прийшов до наступних висновків.

Так, згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як визначено в ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Із наведених норм ЦК України вбачається, що договір позики є реальним договором, тобто є укладеним виключно у випадку фактичної передачі позикодавцем позичальнику грошових коштів у певній сумі у власність із зобов`язанням повернути таку ж суму коштів. Документ, яким може бути підтверджено укладення договору позики та його умови, повинен містити відомості про передачу позикодавцем грошової суми позичальнику (або про отримання позичальником грошових коштів від позикодавця) на певних умовах і зобов`язання повернути цю грошову суму.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тому, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи, з метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, та повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц (провадження № 61-20376св18), вирішуючи подібний спір, залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій у цій справі про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що зі змісту дослідженої судами розписки не вбачалося отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг й не встановлено обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи, доданої позивачем до позовної заяви, копії розписки від 11.06.2021 р., ОСОБА_2 склав розписку про те, що (дослівно) «зобов`язується кожний місяць до 28 числа віддавати 350 доларів США, якщо не віддає обумовлену суму, додатково до боргу 100 доларів США в місяць. Сума боргу складає 2270 доларів США за автомобіль ОСОБА_1 (а.с. 8).

Отже, зі змісту зазначеної розписки не вбачається, що відповідач взяв у позивача кошти у сумі 2270 доларів США саме в борг. Відомостей про те, що позивач фактично передав грошову суму відповідачу, а відповідач фактично отримав грошові кошти від позивача в цей же або інший день, у розписці не зазначено.

Підтвердження відповідачем у розписці повернення грошових коштів не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено існування між сторонами у справі правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов.

Суд також зазначає, що саме сторони правочину несуть відповідальність за належне оформлення договірних правовідносин, зрозумілого змісту правочину. У разі різночитання вони не позбавлені права звернутися до суду з вимогою про тлумачення правочину відповідно до положень статті 213 ЦК України. Суд з власної ініціативи вирішувати вказане правове питання не може (частина друга статті 213 ЦК України, частина перша статті 13 ЦПК України). При цьому перевірка справжньої правової природи правочину (боргової розписки) не дає суду підстав вважати цю розписку договором позики.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2023 року у справі № 754/3591/21.

Враховуючи наведені вище обставини справи та норми чинного законодавства, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов переконання, що між позивачем та відповідачем договір позики укладений не був, а з наявної у матеріалах справи розписки, суд не вбачає в договору позики між сторонами.

За наведених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11-13, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , про стягнення боргу за договором позики, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В. Сапон