Справа № 346/1651/25
Провадження № 22-ц/4808/1313/25
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене головуючою суддею Яремин М.П. 29 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління соціальної політики Коломийської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління соціальної політики Коломийської міської ради як орган опіки та піклування, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити її опікуном.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батьки - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_5 перебували у шлюбі, в якому народилися дві доньки: ОСОБА_6 (позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Після смерті матері позивач фактично взяла на себе опіку над сестрою, забезпечуючи їй належні умови життя. Водночас відповідач не виконує батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_7 , не дбає про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, здоров`я та харчування. З метою утримання себе та сестри позивач проживає у Польщі разом із чоловіком, орендує житло та офіційно працює. Рішенням Окружного суду м. Варшава від 05.04.2022 її призначено тимчасовим опікуном ОСОБА_7 , яка там навчається та має позитивні характеристики.

Висновком Управління соціальної політики Коломийської міської ради від 21.03.2025 рекомендовано позбавити ОСОБА_3 батьківських прав. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що місцевим судом неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

На думку апелянта, суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 лютого 2025 року у справі №147/277/24. Також судом проігноровано постанову окружного суду м. Варшави від 05.04.2022, яким позивачка призначена тимчасовим опікуном сестри ОСОБА_7 . Зазначає, що після смерті матері - ОСОБА_5 12.02.2022, позивач стала фактично опікуном своєї сестри. Водночас відповідач не забезпечує батьківською опікою свою дочку. До смерті матері батько зловживав алкогольними напоями, наносив побої матері та дочці. Крім того вказав, що відповідач більше трьох років належно не піклувався про фізичний розвиток дитини, її навчання, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкувався з дитиною. Вказує, що позбавлення батьківських прав відповідача необхідне з метою призначення сестрі опікуна, який відповідатиме за забезпечення найкращих інтересів дитини.

Апелянт зазначає, що для утримання себе та сестри позивач змушена знаходитися у Польщі, де орендує житло у м. Варшава, в якому проживає ОСОБА_7 , та працює разом із чоловіком. Сестра є ученицею 5с класу початкової школи № 353 ім. «Великих дослідників» у Варшаві. Апелянт зауважує, що висновком Управління соціальної політики Коломийської міської ради від 21.03.2025 рекомендовано позбавити відповідача батьківських прав.

На думку скаржника, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував правові висновки Верховного Суду у справі № 631/2406/15-ц, №592/17972/19 щодо застосування ст. 164 СК України, де визначено підстави для позбавлення батьківських прав у разі свідомого ухилення від виконання обов`язків. Також вважає, що судом залишено поза увагою практику ЄСПЛ, яка наголошує на пріоритеті інтересів дитини та необхідності забезпечення стабільного і безпечного середовища для її розвитку.

З огляду на викладене, просить оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 правом на подання відзиву не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не з`явився, хоч судове повідомлення надсилалось йому на останню відому судові адресу у встановленому законом порядку завчасно. Судова повістка-повідомлення про судові засідання, призначене на 02.10.2025, направлена ОСОБА_3 на адресу місця його реєстрації, повернулася з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», що згідно положень частини 8 статті 128 ЦПК України свідчить про належне повідомлення про дату, місце та час судового засідання.

Представник органу опіки та піклування - служби у справах дітей Управління соціальної політики Коломийської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належно.

Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи.

Представник позивачки у судовому засіданні в доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Вказав, що батько не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та не спілкується з нею тривалий час. Дитина проживає в Польщі у сім`ї рідної сестри - ОСОБА_1 , яка фактично утримує та виховує малолітню ОСОБА_7 .

Позбавлення відповідача батьківських прав необхідно для захисту інтересів дитини, вирішення соціальних питань, а також можливості вільного пересування дитини в Україну та за кордон без згоди батька.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батьку щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи стороною позивача не доведено. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися із дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка залишилася проживати із сестрою за межами території України.

Водночас місцевий суд зазначив,що заява відповідача від 30.04.2025 про визнання позову про позбавлення його батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30.08.2000 та серії НОМЕР_2 , виданого 24.07.2013 (а.с. 16, 19).

Мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 м. Коломия Івано-Франківської області відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 12.02.2022 (а. с. 13).

Постановою Окружного суду міста Варшава над неповнолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено тимчасового опікуна в особі ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22, 23).

Згідно з копією договору оренди житла від 07.01.2025 орендодавець ( ОСОБА_12 ) надає орендарю ( ОСОБА_11 ) в користування житло, що за адресою: АДРЕСА_2 , а орендар зобов`язується сплачувати орендодавцю оренду плату в розмірі 2 700 злотих на місяць; договір укладено на невизначений термін з 07.01.2025; разом з орендарем у приміщенні має право проживати ОСОБА_13 ( а.с. 24, 25-26).

Позивачка, а також її чоловік ОСОБА_14 працевлаштовані у Республіці Польща, що підтверджується копіями відповідних трудових договорів (а.с. 27, 28-29, 30-31, 32-33).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 5с класу Початкової шкоди №353 ім. «Великих дослідників» у Варшаві, зарахована до школи 14.03.2022 року, термін закінчення навчання у 2028 році (а.с. 36, 37 ).

Згідно з даними характеристики від 14.01.2025 малолітня ОСОБА_8 відвідує вказану школу кілька років, дотримується шкільних правил і дбає про свою особисту культуру, характеризується сумлінністю та відповідальністю у підході до своїх шкільних обов`язків. Співпраця із її законним представником є зразковою - опікун відвідує збори, підтримує зв`язок з класним керівником, пояснює причини пропусків занять та інформує про будь-які пропуски, що можуть мати місце у Софії (а.с. 34, 35).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого наказом Управління соціальної політики Коломийської міської ради від 21.03.2025 №44а/г вважається доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11-12).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20,

від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Судом встановлено, що малолітня донька сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з рідною сестрою ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_14 в Республіці Польщі.

Батько дитини - ОСОБА_3 проживає в Україні в м. Коломия. З 2022 року фактично не підтримує контактів з дитиною, не бере участі у її вихованні, не проявляє інтересу до дитини.

Орган опіки та піклування під час розгляду справи у суді першої інстанції у своєму висновку від 21.03.2025, врахувавши фактичні відносини між сторонами, заслухавши пояснення позивачки щодо виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. На засідання органу опіки і піклування не з`являвся, хоч його було повідомлено про розгляд відповідного питання.

При цьому, суд враховує, що жодних об`єктивних перешкод для виконання відповідачем батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини та спілкування з дочкою не існує, а перебування дочки за кордоном не виключає об`єктивну можливість належно здійснювати батьківські обов`язки.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що після смерті матері дитини ОСОБА_5 у 2022 році ОСОБА_3 проявляв будь-який значимий інтерес до дочки, цікавився її життям та брав участь у її вихованні, що в свою чергу, підтверджує обставини свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Будь-яких заперечень та доказів з цього приводу відповідач до суду не надав. Більше того, проти задоволення позову відповідач не заперечував, що підтвердив у своїй заяві.

Фактів створення перешкод з боку позивачки у здійсненні батьком своїх прав щодо дитини судом не встановлено.

Таким чином згода батька на позбавлення його батьківських прав і свідоме тривале ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки, на думку колегії суддів, є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2025 року (справа № 147/277/24).

За встановлених обставин позбавлення відповідача батьківських прав лише скасує правовий зв`язок між ним та дочкою, а враховуючи відсутність між ними будь-яких особистих стосунків упродовж тривалого часу, не можна сказати, що воно негативно вплине на ці стосунки.

Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 50 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права.

Затягування розгляду справи негативно впливає на дітей та їхній розвиток. Неефективне та, зокрема, запізніле провадження у справах щодо дітей може призвести до порушення позитивних зобов`язань за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «М і М проти Хорватії» від 03 вересня 2015 року, заява № 10161/13, § 179, 182).

Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Щодо встановлення опіки над ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення її опікуном сестру ОСОБА_1 колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до п.21 постанови КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» № 866 від 24 вересня 2008 (далі по тексту «постанова КМУ №866 від 24.09.2008), для надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, служба у справах дітей за місцем походження дитини протягом двох місяців повинна зібрати необхідні документи (свідоцтво про народження дитини та документи, що засвідчують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування).

Згідно з пунктом 24 постанови КМУ №866 від 24.09.2008, статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надається дітям: батьки яких позбавлені батьківських прав, що підтверджується рішенням суду.

Після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу).

Відтак, після набрання судовим рішенням законної сили та надання дитині ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спеціального статусу, над нею може встановлюватись піклування відповідно до положень ч. 3 ст. 243 СК України, а тому в частині позову про призначення опіки суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Згідно з ч. 3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Водночас, відповідного подання органу опіки і піклування в матеріалах справи немає.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у зв`язку із невідповідністю висновків обставинам справи рішення суду першої інстанції в частині відмови в позбавленні батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Частиною 6 статті 164 СК України передбачено, що рішення суду про позбавлення батьківський прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Як вбачається із частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви до суду першої інстанції позивачем сплачено 1211,20 грн судового збору (а.с. 8), за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 1816,80 грн. (а.с. 116), а всього 3028 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 липня 2025 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління соціальної політики Коломийської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) відносно малолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211 грн 20 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 грн 80 коп., всього 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.