Справа № 452/1918/25
Провадження № 2/452/1005/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2025 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Бікезіної О.В.,

при секретарі судового засідання Кухар О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Охоти С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 03 червня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей.

Позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що 14 лютого 2004 року між позивачкою та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Самбірського МУЮ Львівської області зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі в позивачки та відповідача народилось троє дітей, а саме: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наприкінці 2021 року відношення з відповідачем погіршилось. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки.

У квітні 2022 року відповідач покинув територію України переїхавши на проживання у Словацьку Республіку залишивши її саму із трьома дітьми, які постійно проживають разом із нею, перебувають на повному її утриманні і вихованні, при цьому, відповідач участі у їх вихованні та утриманні не бере.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2025 року у справі № 452/4501/24 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила встановити факт самостійного виховання та утримання нею дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом ізнею (а.с. 1-7).

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1457259 від 06 червня 2025 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 63).

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження (а.с. 64).

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 28 липня 2025 року (а.с. 76).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні уточнили позовні вимоги, а саме підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини зазначені у позові щодо дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснили, що заявлені вимоги не підтримують, у зв`язку з досягненням нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, подав до суду заяву в якій зазначив, що позов визнає повністю та просив розгляд справи провести у його відсутності (а.с. 92).

Третя особа - Орган опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської області, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності її представника, щодо прийняття рішення покладаються на думку суду (а.с. 81-82).

У судовому засіданні була заслухана неповнолітня ОСОБА_4 , яка повідомила, що проживає тривалий час з матір`ю, сетрою та братом, та бажає з нею проживати в подальшому. Батько ОСОБА_2 тривалий час їх не відвідував, перебуває за кордоном, не телефонує, не цікавився їхнім життям.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2004 року. У шлюбі у сторін народилися діти: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей від 01 липня 2004 року, серії НОМЕР_1 , від 25 червня 2011 року, серії НОМЕР_2 , батьками в свідоцтвах зазначено: ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , та від 13 серпня 2015 року, серії НОМЕР_3 ; батьками в свідоцтві зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 11, 13).

Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Самбору Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 27 березня 2012 року відомо, що ОСОБА_7 , 27 березня 2012 року змінив прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с. 62).

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2025 року у справі № 452/4501/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 18).

Із довідки про склад сім`ї виданої КП СМР «ЖЕК» № 0666 від 19 травня 2025 року відомо, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою без реєстрації проживають ОСОБА_1 разом з дітьми: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 (а.с. 21).

Відповідач ОСОБА_2 проживає в Словацькій Республіці: АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою «Тимчасовий притулок» виданою Міністерством внутрішніх справ Словацької Республіки, АДРЕСА_4 (а.с. 16, 17).

Згідно довідки та характеристики виданих Комунальним закладом Міністерства освіти і науки «Гімназія № 4 м. Самбора Самбірської міської ради Львівської області» №69 та №70 від 12.05.2025 року убачається, що ОСОБА_1 самостійно виховує дітей, постійно турбується за своїх дітей, відвідує батьківські збори, дбає про їх навчання та створює сприятливу атмосферу для їхнього гармонійного зростання (а.с. 24-27).

Також, вказане вище підтверджується довідками виданими сімейним лікарем ОСОБА_9 згідно яких, догляд за своїми дітьми ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснює їхня мати ОСОБА_1 (а.с. 28, 29).

Старша донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на даний час є студенткою за контрактом першого курсу денної форми навчання Інституту економіки і менеджменту НУ «Львівська політехніка», що підтверджується довідкою виданою НУ «Львівська політехніка» №157 від 16.05.2025 року, коштами на навчання якої забезпечує ОСОБА_1 , що підтверджується банківськими виписками із AT КБ «ПРИВАТБАНК» за 2023 - 2025 роки (а.с. 30-36).

Із акту обстеження відділу Служби у справах дітей Самбірської міської ради від 14 травня 2025 року відомо, що в АДРЕСА_1 проживають мати ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Умови проживання добрі, наявні усі необхідні меблі та побутова техніка, є система індивідуального опалення, водопостачання та водовідведення. Діти мають дві окремооблаштовані кімнати, забезпечені усім необхідним відповідно віку та сезону (а.с. 20).

Згідно довідки Самбврського міськрайонного суду від 13.05.2025 року ОСОБА_1 не зверталася до суду вимогами про стягнення аліментів із ОСОБА_2 (а.с.41).

Згідно довідки Самбірського ВДВС від 14 травня 2025 року ОСОБА_1 аліменти від ОСОБА_2 не отримує (а.с.43).

ОСОБА_1 є військовослужбовцем військово-медичного клінічного центру Західного регіону, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.45).

На підставі поданих суду доказів, суд приходить до висновку, що факт проживання дітей з матір`ю, утримання та самостійного виховання матір`ю дітей повністю підтверджується наданими доказами.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , як батько належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, не займається їх розвитком, не утримує дітей, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей.

Мати ОСОБА_1 , яка самостійно виховує дітей, має такі самі права та обов`язки, як і будь-яка інша мати відповідно до законодавства України.

Зокрема, це включає право на участь у вихованні та прийняття рішень, пов`язаних з дитиною, її здоров`ям, освітою, майновими питаннями тощо, а також обов`язок дбайливого ставлення до дитини та їхнього благополуччя.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дітей матір`ю необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав батька обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Разом з тим, частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини матір`ю пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення та можливість безперешкодної реалізації особистих прав. Встановлення факту перебування дітей на самостійному вихованні і догляді потрібно з метою захисту прав та інтересів дітей та прав позивачки як матері.

У вказаній справі позивачка просить встановити факт самостійного виховання та утримання нею дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для батька дитини.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дітей та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч. 4,5 ст. 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дітей матір`ю пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 201/5972/22.

Позивачка повністю утримує дітей та опікується їхніми інтересами та потребами, особисто займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей без участі батька.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.

Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с. 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачка при зверненні до суду не просила відшкодувати їй понесені судові витрати.

Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені судові витрати позивачці при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Керуючись ст. 3, 110-112, 114, 109, 41, 161, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 10, 12, 13, 81, 83, 200, 258, 206, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей - задовольнити.

Встановити факт, що мати ОСОБА_1 самостійно утримує та виховує дітей, а саме: дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з нею.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської області, місце знаходження за адресою: Львівська область, Самбірський район, м. Самбір, пл. Ринок, 1, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26269805.

Повний текст рішення виготовлений 06 жовтня 2025 року.

Головуюча суддя