провадження №: 2-з/752/218/25
У Х В А Л А

Іменем України

03.10.2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_4, звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

У вересні 2025 представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 та складається з: частка квартири (загальна площа 69,6 кв.м., житлова площа 37,7 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 9941088; квартира, об`єкт житлової нерухомості (загальна площа 118,8 кв.м., житлова площа 73,4 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000; вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно, що належить на праві власності (відкриті на ім`я) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в межах ціни позову: 109000,00 доларів США 00 центів, що в еквіваленті становить 4522835,1 грн за курсом НБУ.

Свою заяву представник позивач обґрунтовує тим, що 09.04.2021 у м. Дніпро між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики. Згідно умов договору позики від 09.04.2021, а саме п. 1.1. позикодавець, надав, тобто передав ОСОБА_3 як позичальнику, грошові кошти в еквіваленті 100000,00 доларів США 00 центів в якості позики, а ОСОБА_3 отримав вказану суму та взяв на себе зобов`язання повернути зазначені грошові кошти, тобто виконати грошове зобов`язання по поверненню позики. Крім того, договором передбачено, що ОСОБА_3 зобов`язується повернути позикодавцю позику - виконати грошове зобов`язання по поверненню позики, тобто сплатити борг в строк до 09.04.2022. З огляду на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу, ухилення від комунікації з позивачем, останній зазначає, що відповідач у разі задоволення позовних вимог позивача матиме змогу ухилитись від виконання рішення розпорядившись майном та коштами, передавши або подарувавши їх третім особам.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним заяву задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд встановив, що між сторонами існує спір щодо про стягнення боргу за договором позики, предметом спору у справі № 752/16375/25 є грошова сума в розмірі 100000,00 доларів США.

Відповідно до частини першої та п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Суд, на підставі наданих разом із заявою про забезпечення позову Відомостей з державного реєстру речових прав, встановив, що у власності ОСОБА_3 перебуває таке нерухоме майно:

- частки квартири (загальна площа 69,6 м2, житлова площа 37,7 м2), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартира, об`єкт житлової нерухомості (загальна площа 118,8 м2, житлова площа 73,4 м2), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Відомостей з державного реєстру речових прав (інформаційна довідка: 402391281 від 05.11.2024) щодо квартири (загальна площа 118,8 м2, житлова площа 73,4 м2), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 вже зареєстроване обтяження приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. на підставі договору іпотеки, серія та номер: 2045, виданий 13.08.2021; рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 59826356 від 13.08.2021; строк виконання основного зобов`язання: 12.08.2035; розмір основного зобов`язання 3250000,00 гривень; правочин, в якому встановлено основне зобов`язання: кредитний договір, серія та номер: іро26172, виданий 13.08.2021.

За правилом ч.ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» закріплено такі визначення: пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно (абз. 11); вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна (абз. 12); нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна (абз. 13). Конструкція пріоритету спрямована на вирішення колізії прав (як цивільних, так і публічних) на той же самий предмет іпотеки. Особа, право якої виникло раніше, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, перед іншими суб`єктами. Пріоритет є втіленням ще римського принципу - qui prior est tempore, potior eat jure (перший в часі - сильніший по праву).

Таким чином, накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому й не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Суд виходить з того, що вжиті заходи забезпечення позову у цьому випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача як власника нерухомого майна на вчинення дій з можливого його відчуження. При цьому, суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють та не обмежують права іпотекодержателя.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ОП КЦС ВС від 5 травня 2025 року у справі № 466/2651/23 (провадження № 61-6083сво24).

Таким чином, суд вважає, що вимога заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, об`єкт житлової нерухомості (загальна площа 118,8 кв.м., житлова площа 73,4 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, - підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи та поданої заяви про забезпечення позову, враховуючи предмет позову, ціну позову та можливість відповідача здійснити відчуження належного йому нерухомого майна на яке, у разі задоволення позову про стягнення грошових коштів може бути звернене стягнення суд дійшов до висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частки квартири (загальна площа 69,6 м2, житлова площа 37,7 м2), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є співмірним, виправданим та розумним заходом, який вживається з метою забезпечення гарантії можливості реального виконання судового рішення у майбутньому.

Незважаючи на те, що матеріали справи не містять оціночної вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 , суд вважає що у будь-якому разі вартість такої частки на ринку нерухомості не може перевищувати ціну позову у справі № 752/16375/25 становить 100000,00 доларів США або 4147330 гривень за офіційним курсом гривні щодо долару США станом на 10.02.2025 (41,4733 грн за 1 долар США).

Суд звертає увагу, що за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Щодо вимоги заяви про накладення арешту на все рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що матеріали заяви не містять актуальних доказів належності будь-якого рухомого чи нерухомого майна на праві власності відповідачеві.

Щодо вимог заяви про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Положеннями частини першої статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, на які саме розрахункові рахунки позивач просить накласти арешт, в яких саме фінансових установах знаходяться грошові кошти, в якій сумі та в якій валюті перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, заявник звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , які знаходяться на банківських рахунках та інших фінансових установах, інформацію про номери рахунків, банківську установу де ці рахунки знаходяться, суми розміщених на них грошових коштів, місце і умови їх розміщення суду не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Таким чином, заявляючи вимогу про накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача в межах ціни позову, позивач не вказав на які саме рахунки та в яких банках слід накласти арешт та не надав доказів належності таких рахунків відповідачу, що унеможливлює надання правового аналізу необхідності накладення арешту.

Згідно частини сьомої статті 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З врахуванням частини восьмої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень частини третьої статті 154 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суть позовних вимог та, беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому унеможливити виконання рішення у даній справі, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно, - підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Накласти в межах позовних вимог арешт на (одну четверту) частки квартири (загальна площа 69,6 м2, житлова площа 37,7 м2), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Накласти в межах позовних вимог арешт на квартиру, об`єкт житлової нерухомості (загальна площа 118,8 кв.м., житлова площа 73,4 кв.м.), розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) .

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Боржник: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, Акціонерному товариству "Кредобанк" (ідентифікаційний код: 09807862, місцезнаходження: м. Львів, вул. Сахарова, 78) - для відома, виконавцю - для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

У відповідності до ч.10 ст.153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур