№366/2215/25
№2-о/366/72/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 с-ще Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

судді Слободян Н.,

за участю секретаря судового засідання Німченко Н.,

заявниці ОСОБА_1 ,

її представника, адвоката Семака А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області, про встановлення юридичного факту постійного проживання,

В СТ АН ОВ ИВ :

Короткий зміст вимог та їх обґрунтування

Заявниця звернулась до суду із заявою, в якій зазначила, що вона, після закінчення Житомирського сільськогосподарського технікуму, 28.06.1978 року була прийнята на роботу до Іванківського ПМК-168 тресту "Київводбуд" на посаду нівеліровщика.

Згодом працювала на посадах у різних організаціях, але постійно на території смт. Іванків, про що зазначено у її трудовій книжці. Відповідно, вона проживала в смт. Іванків з 08.12.1981 по 18.12.1990 по АДРЕСА_1 , а з 18.12.1990 змінила адресу на по АДРЕСА_2 у зв`язку з отриманням нового житла. (Це підтверджено витягом з реєстру територіальної громади від 21.05.2025 та довідкою з місця проживання).

Заявник має двох дітей, 1981 та 1988 р ІНФОРМАЦІЯ_1 , які народились в смт. Іванків.

З 07.10.1992 заявник не працює, є пенсіонером по інвалідності, учасник ЛНА на ЧАЕС у 1986 році (категорія 1).

Смт. Іванків відносяться до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На даний час постало питання підтвердження періоду її постійного проживання та,або роботи в період з 26.04.1986 по 01.01.1993 в смт. Іванків, як підстави для призначення їй доплати до пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

ГУ ПФУ в Київській області листом за №9025-10171/О-02/8-1000/25 від 11.04.2025 повідомило їй, що для призначення їй зазначеної доплати до пенсії, їй необхідно довести (встановити юридичний факт) її постійного проживання та/або роботи в період з 26.04.1986 по 01.01.1993 р.р. в смт. Іванків, тобто на якій підставі вона отримала статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, встановлення зазначеного вище юридичного факту у судовому порядку є необхідним заявниці для підтвердження права на отримання (призначення) їй доплати, як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення.

В адміністративному порядку встановити цей юридичний факт є неможливим, тому вона і звернулась з відповідною заявою до місцевого суду.

Рух справи та процесуальні рішення

14.07.2025 заява надійшла до суду та була передана на розгляд судді.

18.07.2025 у справі відкрите провадження. Судовий розгляд призначений на 02.09.2025. До участі у справі, у якості заінтересованої сторони, залучено ГУ ПФУ в Київській області.

02.09.2025 витребувано інформацію від Управління обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області щодо заявниці за період з 08.12.1981 по даний час, а також від управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Київській області інформацію чому не взяті до уваги надані заявницею документи.

Розгляд справи відкладено на 02.10.2025.

04.09.2025 представником заявниці додано до матеріалів справи посвідчення заявниці категорії 1.

05.09.2025 ухвалою суду витребувано від Департаменту соціального захисту населення Київської ОДА документацію, на підставі якої заявниці надано статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

08.09.2025 надійшла відповідь від ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з- підтвердженням факту реєстрації.

18.09.2025 надійшла інформація від департаменту соціального захисту населення КОВА з додатком у вигляді документів

Позиція учасників справи

Заявниця у судовому засіданні свою заяву підтримала. Пояснила, що вона отримувала доплату до пенсії у розмірі 2361 грн. Коли у 2025 році припинили її виплачувати, вона пішла у відділення ПФУ в Іванкові. Їй повідомили, що через відсутність інформації від ЦНАП про місце її проживання, відповідну виплату їй припинено, хоча вона фактично живе в смт. Іванків з 1978 року.

Представник заявниці у судовому засіданні зазначив, що склалась дивна ситуція: відповідні довідки є, заявниця їх подала до ПФУ, але отримала відповідь з відмовою, яка є явно несправедливою. Заяву підтримує у повному обсязі, просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи, ГУ ПФУ в Київській області, будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду справи, подала до суду заяву, у якій просила провести судове засідання без її участі. Своєї позиції щодо вимоги заявниці не висловила.

Представник Іванківської селищної ради у судове засідання також не з`явився. Надіслали до суду заяву, у якій просили розглядати справу без участі представника селищної ради та вирішити її на розсуд суду.

Щодо юрисдикції справи

У пунктах 113-117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 (провадження№ 11-150апп23) зазначено: «Разом з тим 30.01.2020 Велика Палата Верховного Суду розглянула справу №287/167/18-ц за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Ємільчинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій заявник просив суд установити факт, що у списку евакуйованих громадян Чорнобильського району Київської області було допущено описку щодо дати народження (ІНФОРМАЦІЯ_2) ОСОБА_2, який під порядковим №69 значиться як ОСОБА_2, 1952 року народження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц виснувала, що встановлення юридичного факту, який пов`язаний із вирішенням спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії, відповідно до частини другої, пункту 3 частини шостої статті 12, пункту 2 частини першої статті 263 КАС України має розглядатися в спрощеному позовному провадженні як справа незначної складності за правилами адміністративного судочинства.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.03.2023, від висновку якого просив відступити Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, застосувавши наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц, виснував про те, що оскільки вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, то відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вважала помилковими такі висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України.

Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України».

Дійсно, законом передбачено позасудовий порядок встановлення юридичного факту, про який просить заявник, тобто заявник має можливість одержати документ, який засвідчує факт проживання у місцевості, яка згідно з переліком населених пунктів, відноситься до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, звернувшись до органів державної влади та органів місцевого самоврядування саме в позасудовому порядку. Однак, оскільки заявниця зверталася до органів державної влади та місцевого самоврядування з метою отримання документів, які підтверджують її проживання в смт. Іванків Київської області і отримала відповідну довідку. Однак, у зв`язку з тим, що у лютому 2022 року в приміщення, де знаходився місцевий ЦНАП, втрапила російська ракета, документація, яка могла підтвердити ВЕСЬ час проживання особи в смт. Іванків, була знищена. Тому не існує позасудового порядку встановлення цього факту.

Наведене вище узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі №377/49/23 (провадження №61-10373св23).

Відтак, справа про встановлення факту належить до цивільної юрисдикції.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц та від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.

За змістом положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватись пільгами, встановленими Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ст. 65 Закону України № 796-XII).

Відповідно до ст. 15 Закону України № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно з п. 2 ст. 11 Закону України № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Судом встановлено, що смт. Іванків Іванківського району Київської області відноситься до ІІІ категорії гарантованого відселення згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року за № 106.

З довідки з місця проживання №362 від 27.01.2025, виданої Іванківським ВУЖКГ, ОСОБА_1 була зареєстрована і проживала в смт. Іванків з 08.12.1981 по 18.12.1990 по АДРЕСА_1 , а з 18.12.1990 по теперішній час по АДРЕСА_2 . Ця інформація зафіксована у книгах де фіксувалось здійснення квартплати за проживання у цьому житлі.

Однак, свій паспорт громадянина України заявниця міняла у 1997 році, і відповідна інформація щодо попереднього місця реєстрації (з 08.12.1981 по 18.12.1990 по АДРЕСА_1 ) у ній не зазначена.

Заявниця є особою з інвалідністю і має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено посвідченням учасника ЛНА на ЧАЕС у 1986 році (категорія 1), серії НОМЕР_1 , виданим Київської ОДА 17.12.1993 ( а.с.45)

З трудової книжки заявниці вбачається, що вона з 31.07.1978 року по 13.06.1990 працювала в Іванківській ПМК-168 треста "Київводбуд". З 14.06.1990 по 14.09.1993 - в ПМК-2 треста "Полісьсільбуд", з 15.09.1993 по 01.07.1999 - в Іванківському ВУЖКГ, і далі по 07.10.2022 року і різних організаціях та підприємствах в смт. Іванків.

Всі ці документи підтверджують факт безперервного проживання заявниці в смт. Іванків та роботи на цій території з 1978 року.

Ст. 45 Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361,00 гривень. Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет Україна на 2025 рік" установлено, що у 2025 році на дії період воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26.04.1986 року чи у період з 26.04.1986 року до 01.01.1993, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361,00 грн.

Особам, які після аварії на Чорнобильській ЧАЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.

Виплати доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

У відповідь на ухвалу суду ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 08.09.2025 повідомило, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована 18.12.1990 за адресою АДРЕСА_2 . У відомчій інформаційній системі ДМС міститься інформація щодо її зареєстрованих місць проживання: в період з 08.12.1981 по 18.12.1990 за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 18.12.1990 по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.30)

На звернення ОСОБА_1 до відділу обслуговування громадян №9 (сервісного центру), вона отримала відповідь від ГУ ПФУ у Київській області №9025-10171/О-02/8-1000/25 від 11.04.2025 про те, що доплату за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з 01.01.2025 не встановлено, оскільки даними Державної міграційної служби підтверджено факт її реєстрації на території гарантованого добровільного відселення безперервно з 26.04.1986 до 01.01.1993.

Слід звернути увагу, що у ст. 45 Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» чітко зазначено, що відповідні виплати припиняються після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що відповідні виплати припиняються після залишення відповідної території та реєстрації такого проживання за межами радіоактивно забруднених зон, що підтверджується відомостями з реєстрів.

У паспорті заявниці, який їй виданий після заміни 02.06.1997, зазначене її останнє місце реєстрації в смт. Іванків (з 18.12.1990). Попереднє місце реєстрації логічно під час видачі паспорта не зазначалось.

Підтвердити попереднє місце реєстрації через отримання довідки ЦНАП заявниця не має можливості, оскільки відповідна документація по смт. Іванків була знищена в результаті подання ворожої російської ракети в приміщення ЦНАП.

З огляду на те, що заявниця була офіційно працевлаштована в різних організаціях та підприємствах смт. Іванків, а ВУЖКГ дає відповідну інформацію про місце її проживання (відповідно і сплату квартплати) з 08.12.1981 року, суд вважає доведеним факт її постійного проживання з того час у безперервно по даний час в смт. Іванків.

Пред`явлення вимог про встановлення факту проживання на території радіоактивного забруднення пов`язується заявником з наміром поновити їй доплати, як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення і буде гарантією дотримання передбачених чинними законодавством пільг для осіб її категорії.

Суд звертає увагу, що у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки не є визначальною обставиною.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце проживання особи з місцем реєстрації даної особи, а ототожнює його з місцем проживання особи, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджені в судовому за засіданні докази, оцінку яким надано за окремим, а також взаємним сукупним охопленням, підтверджують обставини проживання заявника ОСОБА_1 в період часу з 08.11.1981 по 01.01.1993 та по даний час в смт. Іванків Київської області.

Судом не отримано доказів на спростування цих відомостей, а тому подана заява про встановлення юридичного факту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258-273, 315, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Встановити юридичний факт, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 26.04.1986 по 01.01.1993 постійно та безперервно проживала та працювала в селищі Іванків Вишгородського (на той час Іванківського) району Київської області, як території, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 02.10.2025.

Повне найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 )

Заінтересовані особи:

Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області (07201, Київська область, Вишгородський район, с-ще Іванків, вул. І. Проскури, 7. Код ).

Головне управління Пенсійного Фонду України в Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10. Код )

Суддя Н.Слободян