КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/682/24

номер провадження: 22-ц/824/11827/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року, у складі головуючої судді: Шаповалової К.В., суддів: Заставенко М.О., Каліушка Ф.А., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року за виключними обставинами у справі №753/682/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (далі - ТОВ «Рада 2») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Заява мотивована тим, що 12 січня 2024 року ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Вказує, що відкриваючи саме спрощене позовне провадження у цій справі, суд виходив виключно із ціни позову на підставі п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України (19 724 грн 49 коп.) та вважав що ця справа є малозначною. Однак в подальшому норма ч.1 ч.6 ст.19 ЦПК України була визнана неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-рп(ІІ)/2023.

Таким чином, за відсутності критерію для віднесення справи до малозначних, дану справу слід було б розглядати за правилами загального позовного провадження, оскільки норма, яка визначала б віднесення даної справи до категорії малозначних, відсутня.

В контексті наведеного стверджувала, що розгляд даної справи за позовом ТОВ «Рада 2» до ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження є порушенням норм процесуального права і є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України) та судом касаційної інстанції (п.2 ч.3 ст.411 ЦПК України).

Вважала, що за аналогією закону, наявна обов`язкова підстава для скасування рішення суду першої інстанції по даній справі, а саме розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням наведеного, керуючись положеннями ст.ст. 423-426 ЦПК України, ОСОБА_1 просила переглянути за виключними обставинами рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі №743/682/24 за позовом ТОВ «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Також ОСОБА_1 подала окрему заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку (а.с.53-59, т.2).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 рокузаяву ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про перегляд рішення суду від 12 лютого 2024 року за виключними обставинами - задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі №753/682/24 за виключними обставинами.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі №753/682/24 за виключними обставинами - відмовлено.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року залишено в силі (а.с.200-204, т.2).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і наявним доказам, а також недоведеність обставин, які суд визнав встановленими у своїх висновках.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявні порушення при формуванні складу суду, зокрема, відсутність належної ухвали судді про передачу справи до канцелярії для визначення колегії суддів після скасування ухвали суду першої інстанції постановою апеляційного суду від 27 лютого 2025 року. Подальші автоматизовані розподіли справи, зокрема від 04 та 07 квітня 2025 року, здійснені без дотримання вимог ЦПК України, без належного обґрунтування та підписів уповноважених осіб з виключенням попередньої головуючої судді у справі. Як наслідок, ухвали суду першої інстанції від 10 квітня 2025 року та 24 квітня 2025 року були постановлені неповноважним складом суду, що є істотним порушенням процесуального закону. Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду таке порушення є безумовною підставою для скасування судового рішення згідно з п.1 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими обставини щодо звернення до суду після виконання рішення суду, що не відповідає хронології подій та обставинам справи, зокрема, 23 червня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення у справі №753/682/24 за виключними обставинами, де провадження судом було відкрито лише 16 вересня 2024 року і справу було зареєстровано та передано судді Комаревцевій Л.В. На момент звернення до суду, рішення фізично не могло бути виконаним. Незважаючи на це, суд безпідставно визнав, що ОСОБА_1 звернулася після виконання рішення, що не відповідає дійсним обставинам справи та порушує норми процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно мотивував рішення, допустивши порушення норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у справі №4819/49/19 роз`яснила, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію та поширюються на правовідносини, які тривають після його ухвалення. Отже, висновки суду щодо дії рішень Конституційного Суду України суперечать вказаній правовій позиції.

Також вказує, що суд поклав в основу рішення доказ, отриманий із порушенням встановленого законом порядку, а саме, без попереднього надсилання його іншій стороні, як того вимагає ч.9 ст.83 ЦПК України. ОСОБА_1 не отримувала копії платіжної інструкції від ТОВ «Рада 2» на вказану електронну адресу, що підтверджується матеріалами справи. Це позбавило її можливості ознайомитися з доказами, підготувати відповідні заперечення і реалізувати своє право на ефективний захист. Такі дії суперечать принципу процесуального рівноправ`я та порушують ст.6 Конвенції про захист прав людини. Відповідно до ст.78 ЦПК України докази, отримані, з порушенням закону, не можуть братись до уваги. Європейський суд з прав людини у справі «Mala v. Ukraine» підтвердив, що ігнорування судом важливих доводів сторони є порушенням принципу справедливості.

Крім того судом було порушено процесуальний порядок дослідження доказів, зокрема, копія платіжної інструкції, яка долучена ТОВ «Рада 2», не була надана ОСОБА_1 , що позбавило її можливості поставити під сумнів автентичність цього доказу.

Стверджує, що судом першої інстанції не було дотримано вимог щодо підтвердження справжності електронного доказу, що унеможливило ефективну реалізацію права ОСОБА_1 на захист. У підсумку, доказ було прийнято з порушенням закону та покладено в основу рішення без належного дослідження в судовому засіданні.

При цьому вважає, що суд дійшов взаємовиключних та непослідовних висновків. З одного боку суд визнав, що ОСОБА_1 не має юридичної освіти та достатніх навичок користування електронними ресурсами, а з іншого поклав в основу рішення доказ, що містить складне правове формулювання в призначенні платежу. Такий зміст свідчить про те, що платіж сформовано не заявницею, а третьою особою. Водночас суд не надав критичної оцінки цьому доказу, не врахувавши вимоги щодо належності, допустимості, достовірності й достатності доказів. Такий підхід є порушенням принципів оцінки доказів та суперечить логіці встановлених самим судом фактів.

ТОВ «Рада 2» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи повідомлені судом апеляційної інстанції про судове засідання, призначене на 23 вересня 2025 року на 09 год 45 хв., завчасно, в установленому законом порядку, проте у судове засідання вони не з`явились, причину неявки суду не повідомили.

Так, ОСОБА_1 22 липня 2025 року отримала судову повістку про виклик до суду (призначеного на 23 вересня 2025 року) на її електронну адресу, яку вона особисто вказала як єдину та виняткову форму комунікації у своїй заяві про перегляд рішення за виключними обставинами та в апеляційній скарзі (). Факт отримання ОСОБА_1 цієї судової повістки підтверджується звітом про підтвердження отримання адресатом вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.c.5, 7, т.3).

ТОВ «Рада 2» отримало судову повістку про виклик до суду через систему «Електроний суд» 22 липня 2025 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.c.5-6, т.3).

Крім того, 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 із своєї електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслала на офіційну електронну пошту Київського апеляційного суду письмові пояснення, в яких підтримує доводи своєї апеляційної скарги та просить розглянути справу без її участі й продовжити комунікацію з нею виключно в електронній формі.

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (пункт 1); день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи (пункт 2).

За таких обставин, учасники справи вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва № 753/682/24 від 12 лютого 2024 року за виключними обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, яке ОСОБА_1 просить переглянути за виключними обставинами (12 лютого 2024 року) спірні норми (пункти 1 і 5 ч. 6 ст.19 ЦПК України), хоча й були визнані неконституційними за рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-рп(ІІ)/2023, однак на момент ухвалення рішення ще не втратили чинності, оскільки в цьому рішенні Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 чітко визначено, що пункти 1 і 5 ч. 6 ст.19 ЦПК України, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Тобто на час ухвалення рішення Дарницьким районним судом міста Києва від 12 лютого 2024 року та на час відкриття провадження у справі, ці процесуальні норми не втратили чинність.

Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 виконала рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі № 753/682/24 добровільно 17 вересня 2024 року шляхом сплати повної суму боргу й судового збору, а згідно із законом, перегляд за виключними обставинами можливий лише для невиконаних рішень, так як сам факт визнання норми неконституційною не є автоматичною підставою для скасування рішення, якщо воно вже виконано і не порушує права заявника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 19 724 грн 49 коп. (справа №753/682/24).

Відповідно до пунктів 1,5 ч.6 ст.19 ЦПК України (в редакції до 22 травня 2024 року) для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року за результатами вивчення матеріалів справи, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Постановлено відкрити провадження у справі за позовом ТОВ «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та розглядати справу за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.55, т.1).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року позов ТОВ «Рада 2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 2» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року в розмірі 19 724 грн 49 коп. та судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2 684 грн 00 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у даній справі - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року - відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 ч.3 ст.423 ЦПК України передбачено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Перегляд рішень, постанов або ухвал за виключними обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. Недоліки розгляду справи судом (незаконність (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права) не вважаються підставами для перегляду судових рішень за виключними обставинами (див. висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 755/978/20 (провадження № 61-6951во23).

Принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний принципу верховенства права, закріплений в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), і на чому неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях (зокрема у § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, заява № 6833/74), дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, яке формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. При цьому, як визнає ЄСПЛ, публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі (див. § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії»).

Відповідно до ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Застереження щодо можливості перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу «res judicata», тобто поваги до остаточного рішення суду. Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.

Дія принципу «res judicata» передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

Вирішуючи спір, суд застосовує правовий акт, а у випадку, якщо дійде висновку, що правовий акт суперечить Конституції України, не застосовує його з дотриманням порядку, встановленого ст.10 ЦПК України, і, вирішивши таким чином спір, встановлює стан правової визначеності у відносинах між сторонами.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року №10-р(II)/2023 чітко визначено, що п.1, 5 ч.6 ст.19 ЦПК України, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже на час відкриття провадження у справі (12 січня 2024 року), так і на час ухвалення рішення Дарницьким районним судом міста Києва від 12 лютого 2024 року, ці процесуальні норми не втратили чинність (22 листопада 2023 року + 6 місяців = 22 травня 2024 року).

До того ж сам по собі факт визнання Конституційним Судом України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 пунктів 1, 5 ч.6 ст.19 ЦПК України такими, що не відповідають Конституції України, не є безумовною підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, оскільки це рішення Конституційного Суду України не є виключною обставиною щодо даного спору і не вплинуло на можливість реалізації ОСОБА_1 її прав.

Аналогічний по суті висновок викладений Верховним Судом в ухвалах від 30 листопада 2023 року у справі № 554/6022/21 та від 30 січня 2024 року у справі № 752/18927/17.

Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що згідно копії платіжної інструкції від 17 вересня 2024 року, ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ТОВ «Рада 2» грошові кошти у розмірі 22 408 грн 49 коп. із призначенням платежу: «добровільне виконання рішення суду № 753/682/24 від 12.02.2024 щодо сплати заборгованості за жкп з 1.01.2021 по 31.10.2023 в розмірі 19724,49 грн та сплата судового збору 2684, ОСОБА_2 » (а.с.124, т.2).

Тобто відповідачкою ОСОБА_1 17 вересня 2024 року було повністю та добровільно виконано рішення суду від 12 лютого 2024 року у цій справі, що унеможливлює перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч.4 ст.429 ЦПК України).

Отже, установивши, що на момент відкриття провадження у справі та ухвалення рішення суду першої інстанції, пункти 1 і 5 ч. 6 ст.19 ЦПК України, хоча й були визнані неконституційними, однак ще не втратили чинності, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 добровільно та у повному обсязі виконала рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі № 753/682/24, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києві від 12 лютого 2024 року у справі № 753/682/24 за виключними обставинами, за її безпідставністю та необґрунтованістю.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про неповне з`ясування судом обставини справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що Велика Палата Верховного Суду у справі №4819/49/19 роз`яснила, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію та поширюються на правовідносини, які тривають після його ухвалення, а тому, на думку скаржниці, висновки суду щодо відтермінування дії рішень Конституційного Суду України суперечать вказаній правовій позиції, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки наведена позиціяВеликої Палати Верховного Суду стосується триваючих правовідносин, тоді як у цій справі стан правової визначеності досягнуто (остаточне рішення суду від 12 лютого 2024 року на момент втрати чинності застосованих судом положень процесуального закону набрало законної сили).

Що стосується посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що після скасування ухвали суду першої інстанції від 21 січня 2025 року в апеляційному порядку, не було належної ухвали про передачу справи для визначення складу суду, а подальші автоматизовані розподіли від 04 квітня 2025 року та від 07 квітня 2025 року проведені з порушенням вимог ЦПК України й без належного обґрунтування, то вони є необґрунтованими з таких підстав.

Так, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 вересня 2024 року, заяву ОСОБА_1 було передано судді Дарницького районного суду міста Києва Комаревцевій Л.В. (а.с.62, т.2).

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі №753/682/24 за виключними обставинами залишено без розгляду (а.с.63-65, т.2).

Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року скасовано ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.108-113, т.2).

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08 січня 2025 року заяву було передано судді Дарницького районного суду міста Києва Комаревцевій Л.В. (а.с.117-а, т.2).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року у справі №753/682/24 за виключними обставинами залишено без задоволення (а.с.128-132, т.2).

Постановою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року скасовано ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.164-174, т.2).

18 березня 2025 року справа фактично була повернута до Дарницького районного суду міста Києва, що підтверджується реквізитами на відтиску штампу вхідної кореспонденції суду (а.с.179, т.2).

Відповідно до протоколу передачі справи №753/682/24 раніше визначеному складу суду від 28 березня 2025 року, справу було передано судді Комаревцевій Л.В. (а.с.180, т.2).

Із змісту розпорядження керівника апарату Дарницького районного суду міста Києва №35 від 03 квітня 2025 року видно, що оскільки під час автоматизованого розподілу судової справи №753/682/24 між суддями від 04 квітня 2025 року не було взято до уваги судове рішення Київського апеляційного суду та вимоги ст.33 ЦПК України (визначення складу суду), то під час авторозподілу відбулась помилка. Тому вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судової справи №753/682/24 (а.с.181, т.2).

Відтак у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи №753/682/24 між суддями від 04 квітня 2025 року, головуючим суддею у справі визначено Шаповалову К.В., склад колегії: Комаревцева Л.В., Каліушко Ф.А. (а.с.182-183, т.2).

Із змісту розпорядження керівника апарату Дарницького районного суду міста Києва №37 від 07 квітня 2025 року слідує, що оскільки під час автоматизованого розподілу судової справи №753/682/24 між суддями від 04 квітня 2025 року не було взято до уваги судове рішення Київського апеляційного суду та вимоги ч.1. ст.37 ЦПК України (недопустимість повторної участі судді в розгляді справи), то під час авторозподілу відбулась помилка. Тому вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судової справи №753/682/24 (а.с.184, т.1).

Відтак відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи №753/682/24 між суддями від 07 квітня 2025 року суддю ОСОБА_3 було замінено на суддю Заставенко М.О. (а.с.185-186, т.2).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва суду від 10 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами та призначено судове засідання на 24 квітня 2025 року, про що повідомлено учасників справи (а.с.187-193, т.2).

З огляду на викладене, посилання ОСОБА_1 на відсутність належної ухвали про передачу справи та незаконність автоматизованих розподілів від 04 і 07 квітня 2025 року, є безпідставними, оскільки згідно чинного цивільного процесуального законодавства передача справи для визначення складу суду відбувається за протоколом автоматизованого розподілу та за необхідністю розпорядження керівника апарату суду і не потребує окремої ухвали судді.

Виявлені у цій справі помилки відповідальної особи відділу реєстрації справи суду першої інстанції, які були усунуті розпорядженнями керівника апарату суду, не свідчать про розгляд судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 з порушенням вимог ст.ст. 33, 37 ЦПК України.

Інші доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: