Справа № 548/946/25
Провадження № 2/548/480/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2025 Хорольський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Старокожка В.П.,

секретаря судового засідання - Безносик Д.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

представників третьої особи - Гавриленко Н.В., Богатеренко О.В.,

практичного психолога - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба в справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач 18.04.2025 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачки про позбавлення батьківських прав.

На обґрунтування позову зазначає, що він є батьком, а відповідачка ОСОБА_2 - матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі шлюб між сторонами розірвано. Ще до розірвання шлюбу, понад 5 років тому, відповідачка залишила сім`ю, переїхала проживати до м. Хорола, син залишився жити в с. Пристань Лубенського району Полтавської області разом із батьком. Протягом цього часу ОСОБА_2 не займається вихованням та утриманням малолітньої дитини. Цим займається позивач, відповідачка проживає окремо, життям сина не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає, добровільно самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо нього.

Виходячи з того, що поведінка відповідачки щодо її малолітнього сина, яка полягає у невиконанні своїх батьківських обов`язків, порушує права дитини, позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно нього.

Ухвалою судді від 24.04.2025 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У встановлений судом строк відзив на позов від відповідачки не надходив.

Ухвалою суду від 20.05.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено її до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, прохав його задовольнити. Пояснив суду, що із відповідачкою одружився у 2015 році. Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проживали всі разом однією сім`єю. Потім настали скрутні часи, вони відчули матеріальні труднощі. У зв`язку із цим він поїхав на заробітки закордон, коли сину виповнилося 6 місяців. Дитина лишилася із відповідачкою. Коли повернувся з-за кордону, виявив, що дружина має стосунки з іншим чоловіком. Коли синові виповнилося 1 рік і 2 місяці, подружжя стало проживати окремо. Дружина проживала у м. Хоролі, він із сином - в с. Пристань Лубенського району Полтавської області. Шлюб між сторонами розірваний у 2020 році. За 5 років відповідачка, як мати дитини, не спілкувалася з нею, останнім часом стала частково спілкуватися. Наразі позивач проживає разом із своїми матір`ю та прабабою, а також батьком, який зараз мобілізований та воює. Малолітній син відвідував дитячий садок в с. Староаврамівка Лубенського району Полтавської області. Позивач працює у Хорольському лісництві.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов визнала. Пояснила, що вона дійсно є матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , 2018 року народження, а позивач - його батьком, є колишньою дружною останнього. Коли народився син, їхній сім`ї було важко матеріально. Пізніше вона поїхала у Польщу на заробітки, потім повернулася. Одного дня взяла свої документи і пішла з дому. Спочатку позивач намагався помиритися, але вона вже жила з іншим чоловіком і не захотіла повернутися. Він не давав їй спілкуватися із сином, зустрічатися, лише говорити по телефону. На її запитання пояснював, що то його дитина і говорив, щоб вона про сина забула. Відповідачка доклала зусиль, щоб змінити цю ситуацію, бо на той час вже була вагітною другою дитиною від іншого чоловіка, офіційно не працювала, не мала стабільних доходів. Вона дізнавалася про те, як справи у сина, через колишню дівчину чоловіка. Наразі відповідачка народила другу дитину, яка проживає з нею, власного житла не має. Щодо визначення порядку спілкування з дитиною до суду не зверталася. Зараз, коли розпочався розгляд справи у суді про позбавлення її батьківських прав, і вона почала спілкуватися із сином, їй здається, що син був і не проти такого спілкування. Після того як стала спілкуватися із сином за участю психолога проти задоволення позову заперечувала.

У судовому засіданні практичний психолог ОСОБА_3 , яка була залучена судом до участі в справі, пояснила, що родину позивача Івашини знає віднедавна. Вона мала декілька зустрічей із малолітнім сином сторін ОСОБА_5 , 2018 року народження, з яким спілкувалася як психолог за дорученням суду. У результаті такого спілкування може сказати, що останній є привітною дитиною, достатньо розвиненою, відкритою до спілкування. Поряд з батьком - позивачем ОСОБА_1 долає страх, почувається впевнено. До батька прихильний. Дитина перебуває під впливом розмов, які ведуться вдома щодо ситуації із його матір`ю. Він не усвідомлює, що не знає своєї матері. Йому цікаво, що це його мама, з якою його познайомили, хто вона така, він не ухиляється від спілкування з нею, не боїться її, відчудження та загрози з боку матері щодо дитини немає. Після проведення спільних прогулянок із матір`ю охоче взяв від неї подарунки, з цікавістю їх роздивлявся, погодився погуляти наодинці із останньою, бажає спілкуватися із матір`ю і підтримувати із нею зв`язок.

Представники третьої особи Служби в справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області Гавриленко Н.В. та Богатеренко О.В. при вирішення спору поклався на розсуд суду, проте підтримала висновок, наданий органом опіки та піклування Хорольської міської ради Лубенського району щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2018 року народження, який затверджений рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради лубенського району Полтавської області № 85 від 26.02.2025.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення учасників, суд вважає, що за результатами розгляду справи має бути ухвалене рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з нижчевикладених підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком, а відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що доводиться копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 .

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 27.10.2020 у справі N№ 548/1619/20, яке набрало законної сили 27.11.2020,за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами, що був зареєстрований 30.11.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хорольського РУЮ у Полтавській області, актовий запис № 149, розірвано.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом із малолітнім сином ОСОБА_4 , 2018 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачка з ними не проживає та не зареєстрована, що підтверджується довідками № 53/15.06-11 від 24.02.2025, № 73/15.06-11 від 15.03.2025 та характеристикою від 22.11.2024, актом обстеження умов проживання за вищевказаною адресою ід 15.03.2025, виданими Староаврамівським старостинським округом Лубенського району Полтавської області, довідкою про склад сім`ї, виданої відділом ''ЦНАП'' виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 09-08/6/115 від 15.03.2025.

Позивач працює лісорубом 6 розряду Хорольського лісництва Філії "Миргородське лісове господарство" ДП "Ліси України", має позитивну характеристику та стабільний дохід у вигляді заробітної плати, що підтверджується копіями характеристики від 21.11.2024 та довідки від 24.01.2025 про нараховану та виплачену заробітну плату за період з липня 2024 року по грудень 2024 року.

Відповідно до копії характеристики вихованця ЗДО "Капітошка" (с. Староаврамівка Лубенського району Полтавської області) ОСОБА_4 , 2018 року народження, вихованням останнього займається батько, мати в житті хлопчика, вихованні та навчанні участі не бере.

Згідно з копією акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 11.02.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають та зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , його малолітній син ОСОБА_4 , 2018 року народження, бабуся ОСОБА_7 , 1973 року народження, прабабуся ОСОБА_8 , 1928 року народження, дідусь ОСОБА_9 , 1968 року народження, який наразі перебуває у лавах ЗСУ. Малолітньому ОСОБА_4 створені належні умови для проживання, розвитку та навчання. Мати дитини проживає окремо, створила іншу сім`ю, вихованням сина не займається, не спілкується із ним.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_1 , від 24.03.2025, засвідчених старостою Староаврамівського старостинського округу Лубенського району Полтавської області, вбачається, що останні посвідчують те, що мати малолітнього ОСОБА_4 . ОСОБА_2 не брала участі у вихованні та відвідуванні сина протягом 5 років, з листопада 2019 року і по цей час.

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1996 р.н. по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 85 від 26.02.2025, Комісія з питань захисту прави дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_4 . У висновку вказано, що розгляд цього питання здійснювався на двох засіданнях вказаної комісії, на яких була присутня відповідачка ОСОБА_2 , яка заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо сина, проте доказів їх виконання на належному рівні не надала, малолітній ОСОБА_4 не знає як виглядає його мама.

Як вбачається із відповіді виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 21.04.2025 за вих. № 02-22/2235, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 позов підтримав, наполягав на його задоволенні, відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, погодилася із викладеним у позовній заяві, але додатково надала пояснення, викладені вище, з яких вбачається, зокрема, що вона вживала заходів для спілкування із сином, проте проти цього заперечував батько останнього - позивач. Наразі із сином спілкується, має намір продовжувати спілкування, виконувати батьківські обов`язки щодо нього належним чином. Вказане підтверджується поясненнями практичного психолога ОСОБА_3 , які вона надала суду.

Норми права, застосовані судом та мотивована оцінка оргументів сторін.

У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, також в статті 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх воз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц (провадження №61-29266св18) Верховний Суд вказав, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18 (провадження №61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20 (провадження №61-6807св21).

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі №631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №705/3040/18 (провадження №61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як на підставу для позбавлення батьківських прав позивач ОСОБА_1 вказує на те, що відповідачка ОСОБА_2 як мати малолітнього ОСОБА_4 , 2018 року народження, протягом 5 років не цікавилася його життям, не брала участі у його вихованні, навчанні, не спілкувалася із ним. Як пояснила суду відповідачка, останній чинив перешкоди у її спілкуванні із дитиною, не дозволяв зустрічатися з нею, лише говорити по телефону. Через третіх осіб вона дізнавалася про життя дитини. Позивач не надав суду доказів на спростування цих обставин. Водночас, ОСОБА_2 потрапила у такі життєві обставини, коли вона не мала власного житла та стабільного доходу, розлучилася із позивачем, створила нову сім`ю, була вагітною другою дитиною, потім народила її та доглядала за нею. Син від шлюбу із ОСОБА_6 за таких умов залишився проживати із батьком, до суду жоден із сторін щодо визначення порядку спілкування з дитиною чи визначення місця його проживання не звертався, що свідчить про відсутність спору між останніми з цих питань. Відповідачці було відомо, що син проживає з батьком, останній його утримує та виховує, хлопчик доглянутий та не перебуває у небезпеці. Водночас, ОСОБА_6 як батько, не вживав заходів для налагодження контакту між матір`ю та дитиною, діючи в інтересах останнього.

Слід зауважити також, що під час розгляду питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 комісією з питань захисту прави дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради, ОСОБА_2 заперечувала проти цього, що свідчить про її небайдужість у цьому питанні та прагненні виконувати свої обов`язки як матері дитини. Вказане підтверджується також поясненнями практичного психолога ОСОБА_3 , яка залучена до участі у цій справі, та яка вказала, що малолітній ОСОБА_4 не висловлює негативу чи ворожості стосовно свої матері, бажає спілкуватися із нею, виявляє цікавість, налаштований позитивно та дружньо. Так само інтерес до дитини виявляє і ОСОБА_2 .

Суд, ухвалюючи рішення у цій справі, має керуватися внутрішнім переконанням, сукупністю доказів та діяти виключно в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , як на це неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах та ЄСПЛ у своїх рішеннях. Так, зібрані докази у цій справі, на переконання суду, не свідчать про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачкою щодо свого сина. Розірвання шлюбу між батьками, проживання дитини з батьком, створення ОСОБА_2 іншої сім`ї, неприязні стосунки протягом останніх 5 років між батьками малолітнього ОСОБА_4 та відсутність спілкування матері та дитини у належному об`ємі не є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав. Крім того, відповідачка під час розгляду справи продемонтрувала сторонам і суду своє прагнення змінити поведінку, почала спілкуватися з дитиною, виявляє до неї інтерес як мати.

Отож, судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому. Позбавлення останньої батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд враховує, що відповідачка ОСОБА_2 не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Отже, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про її ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, відтак позов задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Питання про стягнення понесених позивачем судових витрат судом не вирішувалось, оскільки така вимога ним не ставилася.

Керуючись ст. ст. 141, 263, 265, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба в справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба в справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, адреса: м. Хорол, вул. 1 Травня, 4, каб. 21 (2 поверх), .

Головуючий