справа № 357/9093/24 головуючий у суді І інстанції Орєхов О.І.
провадження № 22-ц/824/6552/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Сидорчуком Віталієм Анатолійовичем на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вільнотарасівський старостинський округ Білоцерківської міської територіальної громади про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, у якій просила:

встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , з яким заявниця проживала без шлюбу тривалий час.

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) площею 2.334 га.

У червні 2024 року заявниця звернулася до органу нотаріату щодо оформлення спадкових прав на майно після смерті ОСОБА_2 , однак 25 червня 2024 року державним нотаріусом Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 через відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин між нею та померлим.

У зв`язку з наведеним, необхідністю оформити спадщину після смерті ОСОБА_2 , відсутністю спору з іншими спадкоємцями, заявниця звернулася до суду із вказаною заявою.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сидорчук Віталій Анатолійович, 08 січня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09 грудня 2024 року ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Підтримавши доводи заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, представник апелянта вказав на хибність висновків суду першої інстанції та їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Вважає мотивування оскаржуваного рішення щодо тривалості проживання не менше п`яти років помилковим адже тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Сидорчуком Віталієм Анатолійовичем на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вільнотарасівський старостинський округ Білоцерківської міської територіальної громади про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Зокрема, 09 липня 2025 року представниця Білоцерківської міської ради - Мукоїд І.І. подала заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 .

Заявниця ОСОБА_1 зареєстрована за місцем своєї власності, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади.

З Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 17 червня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 22 грудня 2023 року зареєстровано 2 осіб: ОСОБА_2 з 27 квітня 2021 року та ОСОБА_1 з 17 січня 2012 року.

Крім того, реєстрація ОСОБА_2 за вищевказаною адресою з 27 квітня 2021 року підтверджується і наявною в матеріалах справи копією паспорта останнього, місце проживання зареєстровано в АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 від 26 грудня 2023 року, виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 85 років.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належну останньому земельну ділянку, про що свідчить Державний акт на право приватної власності на землю.

Згідно постанови державного нотаріуса Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Карапусь І.О. від 25 червня 2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин між гр. ОСОБА_1 і померлим ОСОБА_2 .

В зазначеній постанові державного нотаріуса Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Карапусь І.О. від 25 червня 2024 року зазначено, що спадкову справу за №102/2024 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було відкрито за заявою ОСОБА_1 , яка звернулася з заявою за №327 від 02 квітня 2024 року.

Інших спадкоємців не встановлено.

Крім того, померлий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складений виконавчим комітетом Вільнотарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, запис акту про одруження №2 від 04 лютого 1962 року.

Зазначене підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №4 від 11 вересня 2024 року.

Отже, Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №4 від 11 вересня 2024 року, не містить відомостей стосовно розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 84 років, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 06 жовтня 2021 року, видане Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , яка є сестрою заявника та ОСОБА_7 , яка є донькою померлого ОСОБА_2 підтвердили, що заявниця ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 проживали разом з 1977 року, вели спільний побут, разом будували будинок за спільні кошти. Проживали разом до смерті ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції вважав, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_2 до жовтня 2021 року суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_2 з ОСОБА_5 припинився 03 жовтня 2021 року у зв`язку зі смертю останньої. В свою чергу, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому після припинення попереднього шлюбу та до смерті останнього (з жовтня 2021 року по грудень 2023 року), термін спільного проживання складає менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини (два роки два місяці та 19 днів ) (стаття 1264 ЦК України).

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до положення частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Наведене вище узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Колегія суддів вважає, що заявницею надано належні, допустимі та достатні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 04 жовтня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаний факт підтверджується відомостями про реєстрацію їх місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , спільними світлинами, показами свідків, які засвідчили позиціонування їх як сімейної пари.

В той же час, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_2 у період з 04 лютого 1962 року по 03 жовтня 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який припинився зі смертю останньої, тоді як чинне законодавство України передбачає право жінки та чоловіка одночасно перебувати лише в одному шлюбі (стаття 25 СК України), відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період до 04 жовтня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що термін спільного проживання заявниці з померлим складає менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини суд першої інстанції фактично встановив обставини, які не були предметом розгляду та вимог заявниці. Так, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим як чоловіка та жінки без шлюбу, ОСОБА_1 не посилалася на те, що має намір прийняти спадщину у якості спадкоємиці четвертої черги спадкування відповідно до статті 1264 ЦК України та не заявляла вимогу встановити факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менше як 5 років до смерті останнього.

Оскільки проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків один щодо одного, колегія суддів вважає помилковими висновки місцевого суду щодо неможливості встановити факт спільного проживання заявниці та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу у доведений нею період.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Сидорчуком Віталієм Анатолійовичем - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09 грудня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вільнотарасівський старостинський округ Білоцерківської міської територіальної громади про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 04 жовтня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова