Справа №345/4746/25
Провадження № 2/345/2117/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гапоненка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Баран В.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

що позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь, ОСОБА_3 . За життя, 12.05.1989 ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок смерті все своє майно заповів ОСОБА_1 . ОСОБА_3 на праві приватної власності належала відповідно до сертифікату серія ІФ реєстраційний номер №422 земельна частка (пай) площею 06,545 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Підмихайлівської сільської ради. В грудні 2024 вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_3 , однак, листом від 24.04.2025 в.о. державного нотаріуса Калуської державної нотаріальної контори А. Федина, повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом не представляється можливим оскільки вказана земельна ділянка належить спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ реєстраційний №422 виданий 30 жовтня 1996 року Підмихайлівською сільською радою на підставі рішення сільської ради від 06.10.1995 року за №05 і підлягав заміні на державний акт, який б посвідчував право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості у встановленому законом порядку. Нотаріус рекомендувала звернутись до суду для визнання права власності на вище зазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування. А тому просить визнати за нею право власності на вищевказану ділянку після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю.

Відповідач у підготовче засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову, справу просить розглянути за його відсутності.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази, приходить до таких висновків.

12.05.1989 ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області Олевич Г.М., реєстровий номер 13, яким на випадок смерті все своє майно заповів ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 26.07.1996.

Як вбачається з Сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ІФ реєстраційний номер №422 від 30.10.1996, ОСОБА_3 отримав в приватну власність земельну ділянку в розмірі 06,545 умовних кадастрових гектарів на території Підмихайлівської сільської ради в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості.

Згідно листа від 24.04.2025 в.о. державного нотаріуса Калуської державної нотаріальної контори А. Федина, вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не представляється можливим оскільки земельна ділянка в розмірі 06,545 умовних кадастрових гектарів на території Підмихайлівської сільської ради належить спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ реєстраційний №422 виданий 30 жовтня 1996 року Підмихайлівською сільською радою на підставі рішення сільської ради від 06.10.1995 року за №05 і підлягав заміні на державний акт, який б посвідчував право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості у встановленому законом порядку.

З довідки виданої старостою Підмихайлівського старостинського округу Х.Мазур від 21.08.2025 згідно з записів в по господарській книзі №7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . За померлим числилась земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в урочищі «Гайок» площею 0,29 га. В даному будинку також були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно Рішення сесії Підмихайлівської сільської ради від 17.10.1995 року «Про передачу земель призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у власність» та Розпорядження голови Калуської РДА від 02.11.1995 р №45 ОСОБА_3 включено в списки розпаювання та передано у власність земельну ділянку (пай) площею 0,29га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в урочищі «Гайок» за межами населеного пункту села Підмихайля Калуського району.

Згідно кадастрового плану земельної ділянки та схеми розміщення земельної ділянки за кадастровим номером :01:001 площею 0,2867га. місце розташування: Івано-Франківська область, Калуський район, Новицька сільська рада, за межами населеного пункту села Підмихайля урочище «Гайок».

Суд не бере до уваги витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки № НВ-2025 від 04.08.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 5235,54 грн., оскільки відповідно до кадастрового плану та схеми розміщення кадастровий номер земельної ділянки :01:001.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з вимогами п. 1,2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.08.2008 року судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчуєтаке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай) або помилково не був включений(безпідставно виключений)до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Тобто право на земельну частку (пай), на який особа мала право за життя, але не встигла оформити, виникає лише у тому разі, коли померла особа була включена до державного акту на право колективної власності на землю.

Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець померлого ОСОБА_3 , має право на спадкування за заповітом спадкового майна, яке залишилось після смерті останнього, оскільки позивачка прийняла спадщину та не відмовлялася від її прийняття, а відповідач ОСОБА_2 від спадщини відмовився.

Відповідно до наведених вище вимог закону, право власності спадкодавця ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 0,2867га, місце розташування: Івано-Франківська область, Калуський район, Новицька сільська рада, за межами населеного пункту села Підмихайля урочище «Гайок» може бути підтверджено або Державним актом на право колективної власності на землю з доданим до нього списком громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, до якого був включений за життя ОСОБА_3 , або сертифікатом про право на земельну частку (пай), який має бути виданий також за його життя та є основним документом, що посвідчуєтаке право.

Водночас позивачем суду надано копію сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ІФ реєстраційний номер №422 від 30.10.1996, що був виданий на їм`я ОСОБА_3 . В сертифікаті міститься виправлення імені « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », дані виправлення зроблені письмово ручкою та ніким не завірені, що унеможливлює достовірно встановити кому належить вищезазначений документ.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 26.07.1996 зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Окрім цього, сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ІФ реєстраційний номер №422 зареєстровано у книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) 30.10.1996.

Однак, суд звертає увагу на те, що зазначений вище сертифікат був виданий 30.10.1996 року, тобто через 3 місяці після смерті ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами того факту, що ОСОБА_3 за життя набув права власності на спірну земельну ділянку, а тому, на думку суду, зазначена земельна ділянка не може бути успадкована позивачем після свого діда.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну частку (пай) площею 06,545 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифіката серії ІФ, реєстраційний номер №422, що знаходиться за межами населеного пункту с.Підмихайля, Калуського району, Івано-Франківської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного ст.ст. 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР, Керуючись ст.ст. 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1223 ЦК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: