Дата документу 24.09.2025 Справа № 335/7391/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/7391/24 Пр. № 22-ц/807/1772/25Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Полякова О.З.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2025 року про відмову в поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року та залишення останньої без розгляду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом(т.с. 1 а.с.2-3), в якому просив стягнути з ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 138868,06 грн. та судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Воробйова А.В. (а.с.43). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 48) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року (т.с. 1 а.с.136-137) позов позивача у цій справі задоволено повністю.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 138868,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1388,70 грн.

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (ст. 82 ч. 3 ЦПК України).

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2025 року (т.с. 1 а.с.187-189) заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Полуляха С.Ю. про перегляд вищезазначеного заочного рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 рокуу цій справі залишено без розгляду.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2025 року (т.с. 1 а.с.230-233) представнику відповідача ОСОБА_1 адвокату Полуляху С.Ю. у поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року у цій справі відмовлено.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Полуляха С.Ю. про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя від 08 квітня 2025 року у цій справі залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника Полулях С.Ю. у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 1-8) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

В автоматизованому порядку 18.08.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В., Полякова О.З. (т.с. 2 а.с. 9). Ухвалою апеляційного суду від 19.08.2025 року (т.с. 2 а.с. 10-13) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 17.09.2025 року (т.с. 2 а.с. 14). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 18.09.2025 року (т.с. 2 а.с. 15), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 16).

Позивач через свого представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (т.с. 2 а.с. 27-36).

У дане судове засідання належним чином, з додержанням вимог ЦПК України повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі сторони додатково через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, сторони: позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності сторін за присутності їх представників адвокатів:Полулях С.Ю. (відповідача Пустоварова О.В. - т.с.2 а.с.4) та ОСОБА_4 (позивача ОСОБА_3 т.с. 2 а.с. 35).

Самовідводи відсутні, відводів у цій справі не заявлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника Полулях С.Ю. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … ухвали, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу у поновленні процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2025 року у цивільній справі №335/7391/24, керувався ст.ст. 260-261, 284-285 ЦПК України та виходив із того, що у відповідача об`єктивні непереборні труднощі, які перешкоджали для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені ЦПК України, та безумовні підстави для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, відсутні.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена із додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що заочним рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2025 року (т.с. 1 а.с. 136-137) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 138868,06 грн. та судовий збір в розмірі 1388,70 грн.

Згідно з ч. ч. 2-3 ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Підставами скасування заочного рішення є одночасна наявність обставин поважності неявки в судове засідання відповідача та наявності істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, проте в заяві про перегляд заочного рішення належним чином необґрунтовано про поважність причин за яких відповідач не з`явився в судові засідання та не подав відзив.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що копію вищезазначеного заочного рішення від 08.04.2025 року відповідачем ОСОБА_1 у цій справі було отримано 07.05.2025 року особисто, що підтверджується поштовим повідомленням (т.с. 1 а.с. 140).

Відповідно до п.3 ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що вперше 05.06.2025 року до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення (т.с. 1 а.с. 146-163), яка була направлена поштою 03.06.2025 року (т.с. 1 а.с. 162 - 163), тобто вже після спливу двадцятиденного строку, оскільки зазначений строк з дати отримання заочного рішення суду сплив 27.05.2025 року. Клопотання про поновлення пропущеного строку не подавав, у зв`язку з чим ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 07.07.2025 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

14.07.2025 року представник відповідача повторно звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2025 року та про поновлення строку на подання заяви перегляд заочного рішення у цій смправі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

При цьому, представник відповідача вважав, причини пропуску строку на подання заяви перегляд заочного рішення поважними, оскільки відповідач та його представник не були присутні під час розгляду справи та винесення заочного рішення від 08.04.2025 року, ключові докази у справі на підтвердження позиції відповідача були отриманні після закінчення процесуальних строків не з вини відповідача, першочергова заява про перегляд заочного рішення була подана на 20 день після ознайомлення з матеріалами справи та у найкоротший строк з дня отримання відповіді на адвокатський запит, подання повторної заяви на наступний день після отримання ухали про залишення заяви без розгляду, а також усунення обставин, які стали підставою для залишення заяви без розгляду у найкоротший строк.

Проте, суд першої інстанції правильно зауважив, що заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача. У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи. З іншого боку, відповідачу ч.1 ст.284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом.

Відповідно до ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

За загальним правилом, мета встановлення процесуальних строків визначає надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин. Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Суд першої інстанції також правильно зауважив, що встановлений ч.2 ст.284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення. Аналогічна позиція з цього приводу висловлена ВП ВС у постанові від 12.06.2024 у справі №756/11081/20.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Дослідженням матеріалів справи судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач участь в судовому засіданні під час розгляду справи судом та при ухваленні рішення 08.04.2025 року не приймав, судові повістки не отримував, хоча після ухвалення заочного рішення, його отримав, при цьому, що ухвала про відкриття провадження, що позов, судові повістки та судове рішення надсилалися за однією адресою, за місцем реєстрації відповідача, при цьому таку ж адресу зазначено і у заяві про перегляд заочного рішення.

Крім того, судом зазначено, що після подання заяв про перегляд заочного рішення відповідач отримує судові повістки про виклик до суду.

Суд першої інстанції також обґрунтовано звернув увагу щодо необхідності належного виконання учасниками справи їх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному становленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 6) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що порядок реалізації відповідачем права на подання відзиву та доказів, якими він обґрунтовує заперечення проти позовних вимог, регламентується законом та реалізується в межах строків, встановлених законом та судом. З огляду на засади диспозитивності та змагальності цивільного судочинства негативні наслідки відмови від реалізації відповідачем такого права покладаються на відповідача (ч. 4 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд першої інстанції правильно визнав, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

При цьому, як зазначив Верховний Суду своїй постанові від 29.09.2022 р. по справі №500/1912/22, застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В цьому контексті варто звернути увагу, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

За обставинами даного судового провадження судом вірно встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений судом про судові засідання з розгляду справи, в розумінні ст.128 ЦПК України. Натомість, не подавав відзиву проти позову та не вживав заходів для ознайомлення з матеріалами справи, аж допоки не довідався про заочне рішення. Отже слід виснувати, що відповідач не виявляв під час судового провадження належного ставлення до своїх процесуальних обов`язків, а отже не дотримувався засад добросовісності процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає оцінці, зокрема, процесуальна поведінка відповідача під час розгляду справи в суді, а також його дії після отримання інформації про постановлення рішення та його копії.

За таких обставин, твердження відповідача про необхідність прийняття та розгляду судом його заяви про перегляд заочного рішення з урахуванням його заперечень та доказів, що стосуються суті обставин спірних правовідносин, не відповідають засадам пропорційності цивільного судочинства і матимуть наслідком порушення процедури судового провадження, зокрема, в частині рівності прав та обов`язків учасників справи, а також індивідуальної юридичної відповідальності учасників справи за наслідки їх процесуальної поведінки.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що копію заочного рішення суду від 08.04.2025 року відповідач отримав 07.05.2025 року, та саме з того моменту у нього виникло право на звернення до суду із заявою про його перегляд заочного рішення у порядку ст.284 ЦПК України саме вже з клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обов`язок доказування поважності причин, які стали підставою пропуску строку для вчинення процесуальної дії, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про поновлення такого строку.

Однак, судом першої інстанції також правильно встановлено, що всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, які з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчили б про поважність причин пропуску відповідачем строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2024 р. у справі №756/11081/20, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09.11.2021р. у справі №214/5505/16, виклала висновок, що «оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення».

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, встановивши відсутність у відповідача об`єктивних непереборних труднощів, які перешкоджали для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені ЦПК України, та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, суд дійшов вірного висновку про необхідність відмови у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2025 року у цивільній справі №335/7391/24, та залишення поданої ним заяви без розгляду на підставі ст.126 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи його вищезазначеної заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2025 року вже із клопотанням про поновлення строку на її подачу у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно у цій справі керувався вищезазначеним висновком ВП ВС (ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

Презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat незнання закону не вибачається) кожен вважається таким, що знає закони.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної заяви про перегляд заочного рішення суду у цій справі двічі: вх. № від 05.06.2025 року (т.с. 1 а.с. 146) та вх. № від 14.07.2025 року (т.с. 1 а.с. 192) діяв не особисто, а через представника, який є фахівцем у галузі права адвоката Полулях С.Ю.

Вручення копії вищезазначеного заочного рішення відповідачу ОСОБА_1 07.05.2025 року вважається у тому числі врученням цієї копії заочного рішення його представникові Полулях С.Ю. (ордер адвоката від 09.05.2025 року т.с. 1 а.с. 143).

Відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Полулях С.Ю. мав право здійснювати подачу вищезазначеної заяви про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції обставинах на свій розсуд (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

Так, ОСОБА_2 , як адвокат, в силу закону мав бути зареєстрованим в «Електронному суді» та мав можливість знайомитись із матеріалами цієї справи (які є не лише у паперовому, але й в електронному вигляді) саме через «Електронний суд» вже з 09.05.2025 року, але він (адвокат) на свій розсуд обрав спосіб ознайомлення з матеріалами цієї справи саме у паперовому вигляді і лише 13.05.2025 року (заява адвоката з відміткою про ознайомлення його з матеріалами цієї справи - т.с. 1 а.с. 141).

Крім того, саме адвокат відповідача на свій розсуд і лише 03.06.2025 року поштою подав вищезазначену першу заяву про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі та без відповідного клопотання про поновлення строку на її подачу, хоча міг подати через «Електронний суд» вже з дня отримання повноважень 09.05.2025 року чи ознайомлення - 13.05.2025 року.

Як адвокат відповідача ознайомився у подальшому із першою ухвалою суду першої інстанції від 07.07.2025 року про залишення без розгляду першої вищезазначеної заяви сторони відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі у цій справі в «Електронному суді» 10.07.2025 року (довідка про доставку електронного документу т.с. 1 а.с 190), яку адвокат відповідача знов на свій власний розсуд в апеляційному порядку не оскаржував, що останній визнав в апеляційному суду у цій справі у даному судовому засіданні (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), хоча остання, можливо, могла бути скасована апеляційним судом за результатами розгляду його апеляційної скарги на неї і не треба б було подавати вже вищезазначену повторну заяву суду першої інстанції про перегляд його заочного рішення у цій справі,

Також, повторну заяву сторони відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі адвокат відповідача повторно 11.07.2025 року знов подав поштою (т.с. 1 а.с. 212 зворот).

Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом …

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилається в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни ухвали, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті вищезазначеного процесуального питання у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою, постановленою з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі, або ж її зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі відмови відповідачу у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 02.10.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В. Поляков О.З.