Справа № 758/5021/25 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/1654/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ніткевича А.В.,

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2025 року у складі судді Пилип`юк Г.М. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У квітні 2025 року позивач ТОВ «УМ Факторинг» звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 760 грн. та 3028 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2025 року справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - повернуто позивачу.

Ухвалу оскаржив позивач ТОВ «УМ Факторинг» в особі представника Макєєва В.М., вважає незаконною, необґрунтованою.

Зазначає, що позовна заява ТОВ «УМ Факторинг» підписана директором Товариства Макєєвим В.М., який діяв в порядку самопредставництва юридичної особи. До позовної заяви долучена копія виписки з ЄДР, сформована 27.06.2024, яка підтверджувала, що Макєєв В.М. є керівником ТОВ «УМ Факторинг».

Посилання суду на ст. 62 ЦПК України, яка регламентує підтвердження повноважень представників сторін за довіреністю, є не релевантним у даному випадку, оскільки Макєєв В.М. не є представником Товариства за довіреністю, а є його керівником, який діє від імені Товариства без довіреності на підставі статуту та відомостей, внесених до ЄДР. Повноваження керівника підтверджуються відповідними документами, що посвідчують його службове становище, зокрема випискою з ЄДР.

Вказує на те, що повертаючи позовну заяву, суд фактично поставив під сумнів достовірність відомостей, що міститься у виписці з ЄДР, лише з дати її формування (27.06.2024), не навівши жодних доказів того, що станом на момент подання позову (09.04.2025) ОСОБА_2 припинив бути керівником товариства, або що до ЄДР були внесені відповідні зміни щодо керівника.

Законодавство не встановлює строку дії виписки (витягу) з ЄДР. Відомості, зазначені в ній, є актуальними до моменту внесення відповідних змін до ЄДР. А тому суд не мав підстав вважати, що повноваження Макєєва В.М. як керівника припинилися, лише через те, що виписка була сформована раніше дати подання позову.

Твердження суду про те, що «належним підтвердженням його повноважень, зокрема, може бути витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який сформований в системі «Електронний суд» станом на день звернення», є надмірним формалізмом та не грунтується на імперативних нормах чинного законодавства. ЦПК України не встановлює вимоги щодо дати формування виписки з ЄДР або способу її отримання (через «Електронний суд») як єдиного можливого підтвердження повноважень керівника. Надана копія виписки з ЄДР є офіційним документом, який підтверджує повноваження керівника.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2025 року, справу направити для продовження розгляду до Залізничного районного суду м. Львова.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст.8ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Згідно із приписами частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Повертаючи позовну заяву ТОМ «УМ Факторинг» суд першої інстанції виходив з того, що така підписана ОСОБА_2 . На підтвердження повноважень останнього до матеріалів позову додано виписку з ЄДР, де зазначено, що керівником ТОВ «УМ Факторинг» є Макєєв В.М., однак дата формування такої виписки 27.06.2024, і станом на день звернення до суду в матеріалах справи відсутні докази того, що позовна заява подана за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Перевіряючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставіст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПКУкраїни, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Згідно із положеннями ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Стаття 175 ЦПК України встановлює ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Зокрема, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (ч. 2 ст. 175 ЦПК України).

Також, частиною 1 статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Пред`являючи позов, ТОВ «УМ Факторинг» подав до суду позовну заяву (в паперовій формі) з вимогами до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана директором ТОВ «УМ Факторинг» Макєєвим В.М. До позовної заяви долучено виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформовану 27.06.2024, з якої вбачається, що керівником ТОВ «УМ Факторинг» є Макєєв Віталій Миколайович.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як у порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Отже для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (органу державної влади) без додаткового уповноваження (довіреності).

У пунктах 18, 25 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №303/4297/20 (провадження № 14-105цс21), вказано, що починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи.

Встановивши, що позовна заява підписана директором ТОВ «УМ «Факторинг», як керівником Товариства, який діяв в порядку самопредставництва юридичної особи, висновки суду першої інстанції про необхідність подання доказів, які підтверджують, що Макєєв В.М. був керівником ТОВ «УМ «Факторинг» станом на час подання позовної заяви є безпідставними, оскільки до позовної заяви долучено виписку з ЄДР, яка підтверджує той факт, що Макєєв В.М. є керівником ТОВ «УМ Факторинг».

Покликання суду на дату формування виписки (27.06.2024), яка на думку суду сформована значно раніше ніж подано позов (09.04.2025), не могло бути підставою для повернення позовної заяви, а могло бути підставою для залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи те, що процесуальний документ, яким є позовна заява, містить підпис ОСОБА_2 , який є керівником Товариства, що підтверджується відповідною випискою з ЄДР, протилежні докази цьому відсутні, колегія суддів приходить висновку про відсутність передбачених п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України підстав для повернення позовної заяви.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно із висновками, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для повернення позовної заяви позивачу не було, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк