КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/3104/25 Головуючий у суді І інстанції: Гринчак О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Роспотнюка Владислава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року у справі за позовом Деснянської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва Єфімов Антон Анатолійович звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину в сумі 146 512,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Деснянською окружною прокуратурою міста Києва при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено невідшкодовані до державного бюджету витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, які мають бути стягнуті в дохід держави з винної особи у кримінальному правопорушенні.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2023 року, ухваленого у справі № 754/16422/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з 31.07.2023 року по 04.10.2023 року. Загальна сума витрачених бюджетних коштів за час стаціонарного лікування ОСОБА_2 з 31.07.2023 року по 04.10.2023 року становить 146 512,60 грн. Лікування здійснювалось за рахунок коштів Національної служби здоров`я України. Заходи щодо відшкодування витрат понесених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 не вживалися. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження не заявлявся.

Кошти у розмірі 146 512,60 грн, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, підлягають стягненню з ОСОБА_1 , оскільки надання медичних послуг здійснювалося за програмою медичних гарантій пацієнтам та оплачено Національною службою здоров`я України.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину в сумі 146 512,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Роспотнюк В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідно до положень ст.ст. 83, 76-78 ЦПК України докази мають міститися у матеріалах справи, які мають відповідати встановленим законом критеріям відповідності, а відтак посилання суду першої інстанції на ту обставини, що договір між позивачем та третьою особою міститься в загальному доступі, зважаючи на заперечення цієї обставини відповідачем, є порушенням норм процесуального права внаслідок чого суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково вважав встановленими.

Матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено обставину як укладення відповідного договору так і перерахунок коштів позивачем на рахунок третьої особи, оскільки доказів на підтвердження таких обставин до матеріалів справи не долучено.

Зазначав, що фінансування КНП «Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги» здійснюється Національною службою здоров`я України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладених між КНП «Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги» та Національна служба здоров`я України договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій укладених у 2023 році № 1671-Е123-Р000 від 06.02.2023 року, № 3074-Е223-Р000 від 07.02.2023 року. Кошти перераховуються Національній службі здоров`я України безпосередньо на рахунок лікарні.

Між тим, наявні матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів понесення витрат позивачем з відшкодування витрат третій особі як медичному закладу, який здійснював лікування потерпілого, а відтак позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, однак цього суд першої інстанції не врахував та помилково дійшов висновку про доведеність обставин, які по суті залишились не доведеними.

30 червня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява від Національної служби здоров`я України, просили проводити розгляд справи без участі їхнього представника. Вважали, що оскаржуване судове рішення винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права та просили залишити його без змін.

15 липня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Деснянської окружної прокуратури м. Києва, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 проходив лікування у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, які мали місце через дії відповідача.

Сума витрат на лікування потерпілого за період 31.07.2023 року по 04.10.2023 року, з урахуванням вартості за 1 ліжко-день 2 254,04 грн, склала 146 512,60 грн.

Фінансування Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснюється Національною службою здоров`я України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладених між КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» та НСЗУ Договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, зокрема № 1671-Е123-Р000 від 06.02.2023 року та № 3074-Е223-Р000 від 07.02.2023 року, які містяться в загальному доступі. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1086.

НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми.

На підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ та третьою особою, НСЗУ витратила бюджетні кошти при наданні медичних послуг на лікування потерпілого ОСОБА_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні з вини відповідача.

Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати НСЗУ на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до ч. 3 статті 1206 ЦК України лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 06.07.1993.

Цим Порядком передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

Відповідно до п. 3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Встановлено, що 31.07.2023 року приблизно о 21 год. 25 хв. ОСОБА_1 , будучи особою, яка керує транспортним засобом - знаходячись за кермом засобу підвищеної небезпеки - технічно справного автомобіля, марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, рухаючись в м. Києві, по проїзній частині вул. Братиславська, у третій смузі для руху, від правого краю проїзної частини, зі сторони вул. Шолом-Алейхема в напрямку пр. Лісовий, зі швидкістю 106,81 ± 3,52 км/год, яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги швидкість руху 50 км/год, в порушення вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б» та 12.4 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, усвідомлюючи, що своїми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни. Маючи об`єктивну можливість спостерігати за показниками спідометру та усвідомлювати, що рухається з перевищенням максимально дозволеної швидкості на даній ділянці дороги, де в момент зміни дорожньої обстановки, яка обумовлювалась появою пішохода ОСОБА_2 , в третій (лівій) смузі для руху, від правого краю проїзної частини, котрий рухався справа наліво відносно руху автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, під керуванням водія ОСОБА_1 , котрий не зміг безпечно зупинити керований ним транспортний засіб, продовжив рух далі, де навпроти будинку АДРЕСА_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 ..

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у виді: закритої травми грудної клітки у вигляді розриву лівого акроміально-ключичного зчленування з вивихом акроміального кінця ключиці; закриту травму правого гомілково-ступеневого суглобу у вигляді переломів медіальної та латеральної кісточок; дві рани в середній третині лівої гомілки розмірами 2x4 мм; уламкові переломи середньої третини діафізів великої та мологомілкової кісток зі зміщенням уламків, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу; відкритого перелому діафізу лівої великогомілкової та малогомілкової кісток, яке відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерій небезпеки для життя).

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2023 року у справі № 754/16422/23, який набрав законної сили 08.01.2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік та на підставі ст. 75 КК України встановлено іспитовий строк тривалістю один рік.

16.01.2025 року Деснянська окружна прокуратура міста Києва звернулася до Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з листом, в якому просила надати обґрунтований розрахунок вартості лікування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 31.07.2023 року по 04.10.2023 року (у тому числі, зазначивши про витрати за ліжко-день), з урахуванням їх складових: заробітної плати з нарахуваннями господарських витрат; витрат на харчування; придбання медикаментів; оплаті комунальних послуг та інші витрати.

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 87 від 23.01.2025 оплата за пролікованих хворих проводиться згідно з фактичними витратами на лікування. Хворий ОСОБА_2 знаходився на лікуванні з 31.07.2023 року по 04.10.2023 року у відділенні політравми, історія хвороби № 13.038. Проведено ліжко-днів - 65. Діагноз: ЗТГК. Закритий перелом зовнішньої та внутрішньої кісточки правої гомілки з незначним зміщенням уламків; відкритий ІІ ст. перелом н/3 обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків; перелом тіла лівої лопатки з незначним зміщенням уламків; вивих акроміального кінця лівої ключиці; перелом верхньої гілки лобкової кістки; рвані рани лівого плеча та передпліччя; Непроникаюче рване поранення грудної клітки зліва. За фактичними витратами на лікування із розрахунку вартості 1 ліжко-дня вартість становить всього: 146 512,60 грн (вартість лікування у стаціонарі та 2023 рік: за 65 ліжко-днів становить: 2 254,04 грн*65 ліжко-днів). Лікування здійснювалося за рахунок коштів Національної служби здоров`я України.

27.01.2025 року Деснянська окружна прокуратура міста Києва звернулася до Національної служби здоров`я України з листом, якому просила надати інформацію чи планується Національною службою здоров`я України самостійно вживати заходів, спрямованих на стягнення до державного бюджету витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення шляхом скерування відповідної позовної заяви до суду. Про вжиті заходи або існування об`єктивних причин, що позбавляють можливості звернутись до суду із відповідним позовом - повідомити Деснянську окружну прокуратуру міста Києва.

Листом від 11.02.2025 року Національна служба здоров`я України повідомила, що потерпілий ОСОБА_2 перебував на лікуванні у КНП у період з 31.07.2023 року по 04.10.2023 року. Вартість лікування за рахунок коштів НСЗУ становить 146 512,60 грн. У 2023 році між НСЗУ та КНП було укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 1671-Е123-Р000 від 06.02.2023 року та № 3074-Е223-Р000 від 07.02.2023 року. НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави органами прокуратури стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на те, що закладом охорони здоров`я понесені витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, які відповідачем добровільно не відшкодовані, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час винесення рішення судом не враховано того, що рахунок-фактура є первинним обліковим бухгалтерським документом, який підтверджує суму наданих послуг, а відповідно, в даному випадку, витрачених коштів з бюджету лікарні на лікування потерпілого, є необгрунтованими, оскільки розрахунок витрат на лікування потерпілого , які підлягають стягненню з відповідача, проведений відповідно до зазначеного порядку та скаржником не спростовується.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів понесення витрат позивачем з відшкодування витрат третій особі як медичному закладу, який здійснював лікування потерпілого, а відтак позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 06.07.1993 року сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Листом за вих. № 87 від 23.01.2025 року КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» повідомила прокуратуру, що потерпілий (хворий) ОСОБА_2 , знаходився на лікуванні з 31.07.2023 року по 04.10.2023 року у відділенні політравми, історія хвороби № 13038. Проведено ліжко-днів: 65. За фактичними витратами на лікування із розрахунку вартості 1 ліжко-дня вартість становить: 146 512,60 грн (а.с. 29).

Суд апеляційної інстанції вважає, що даний лист є доказом, з якого можливо зробити висновок, яку суму було витрачено на лікування потерпілої особи.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що у випадку, якщо відповідач вважав визначену суму надмірною, останній мав право надати власні докази, такі як експертні висновки, рахунку з лікарні, що підтверджують меншу суму, або ж обгрунтувати свою позицію щодо неправомірності витрат. Однак відповідачем крім тверджень які полягають у незгоді з сумою витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, жодних доказів в спростування вказаної суми не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 1166, ч. 2 ст. 1191, ч.ч. 1, 3 с. 1206 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Роспотнюка Владислава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «26» вересня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко