Справа № 130/2238/25
Провадження № 22-ц/801/2151/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 рокуСправа № 130/2238/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О. Ю. (судді доповідача),

суддів: Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі.»

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Давиденка Віктора Віталійовича на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 серпня 2025 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Грушковської Л. Ю., за результатом розгляду заяви представника ОСОБА_1 адвоката Давиденка Віктора Віталійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі.» про стягнення інфляційних витрат та відсотків,

встановив:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вантаж Бі.Ем.Джі» (далі ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.») про стягнення інфляційних витрат та відсотків та просила суд стягнути на свою користь з відповідача 37215,18 грн інфляційних втрат та 7455,85 грн 3% річних.

Представником позивача адвокатом Давиденком В. В. також подана заява про забезпечення позову. Дана заява обґрунтована тим, що позивач звернулася до суду із цим позовом у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із відшкодування шкоди. Тривалість невідшкодування шкоди протягом більше 8 років, в тому числі після ухвалення судового рішення на користь позивача свідчить про цілеспрямовані дії на ухилення від сплати боргу. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, адже відповідач фактично господарську діяльність не здійснює. Крім того рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2025 року у справі № 130/2387/24, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2025 року, визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.» та ОСОБА_2 , посвідчений 13 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж. А., за реєстровим № 817; скасовано державну реєстрацію іпотеки нежитлової будівлі гараж площею 736,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, номер запису про іпотеку: 28897713; скасовано державну реєстрацію обтяження нежитлової будівлі гараж площею 736,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3, номер запису про обтяження: 28897608. 27 серпня 2025 року відносно ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.» закрито виконавче провадження зі стягнення боргу на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2024 року у справі № 130/3055/16-ц. Таким чином, на даний час відповідач може вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.» в межах суми стягнення у розмірі 44671,03 грн та накладення арешту на грошові кошти товариства, що знаходяться на будь-яких його рахунках, відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 44671,03 грн.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 серпня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Давиденка В. В. про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції врахувавши, що представником позивача не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що обраний позивачем вид забезпечення позову буде співмірним із заявленим позовом, а також те, що заявником не наведено належного обґрунтування твердження, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання можливого майбутнього рішення суду про задоволення позову, будь-яких відповідних доказів не надано, дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення даного позову.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Давиденко В. В. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованої, постановленою з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі. Фактично дублюючи доводи заяви про забезпечення позову адвокат вказує, що тривалість відшкодування шкоди, у тому числі після ухвалення судового рішення на користь позивача свідчить про цілеспрямовані дії відповідача на ухилення від сплати боргу. Відповідно невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, адже відповідач фактично господарську діяльність не здійснює. Крім того зазначає, що кошти на рахунках відповідача з`явилися лише з 09 липня 2025 року, коли відбулося погашення боргу, тому саме до цієї дати позивачем нараховуються інфляційні втрати та 3% річних. Вважає, що суд першої інстанції помилково вимагає від позивача надати докази, які фактично неможливо надати, а його висновки про неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову спростовуються висновками Верховного Суду.

Користуючись своїм правом, ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.» подало відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вважає, що позивачем не було надано до матеріалів справи будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач розпорядився майном чи витратив кошти з метою уникнення виконання рішення суду. Тоді як товариство знайшло спосіб для погашення боргу перед позивачем, визначеного рішенням суду, не ухилялось від його виконання. Крім того, на нерухоме майно товариства вже накладено арешт за заявою позивача, що суттєво перевищує матеріальні претензії за усіма справами. Крім того, негативні наслідки для відповідача внаслідок забезпечення позову є реальними і неспівмірними навідміну від безпідставних припущень позивача.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції цілком відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2,3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

В порядку ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження, і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17. Крім цього Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне.

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

Звертаючись до суду із позовом позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 37215,18 грн інфляційних втрат та 7455,85 грн 3% річних, що загалом становить 44671,03 грн.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.» в межах суми стягнення у розмірі 44671,03 грн та на грошові кошти товариства, що знаходяться на будь-яких його рахунках, відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 44671,03 грн.

Разом із тим, звертаючись до суду із вимогою про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу, позивачем не конкретизовано та не надано підтверджуючих документів, які б слугували належними та допустимими доказами належності на праві власності будь-якого майна відповідачу на час звернення з заявою про забезпечення позову до суду, на яке можливо накласти арешт у встановленому законом порядку, та його вартості.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. А отже накладення арешту на все майно відповідача, рухоме і нерухоме, в тому числі грошові кошти, без визначення його вартості може призвести до непропорційного втручання у право власності відповідача та заподіяння шкоди відповідачеві, чим буде порушено баланс інтересів учасників спірних правовідносин.

Тобто обраний позивачем захід забезпечення позову не співвідноситься із заявленими позовними вимогами.

До того ж не вбачається, яким чином запропоновані позивачем заходи забезпечення позову забезпечать виконання можливого рішення, як про то просить позивач.

Суд першої інстанції, врахувавши зазначені обставини, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, про який просив позивач, оскільки такий захід забезпечення позову не спроможний забезпечити розгляд справи та фактичне виконання рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.

У своїй заяві від 01 жовтня 2025 року ТОВ «Вантаж Бі.Ем.Джі.» просить апеляційний суд покласти на позивача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, надавши ряд доказів на підтвердження їх понесення.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

З аналізуючи положень законодавства щодо розподілу судових витрат убачається, що такий здійснюється за наслідками вирішення позовних вимог тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

У справі, що перебувала на розгляді в суді апеляційної інстанції, об`єктом апеляційного оскарження є ухвала суду про відмову у забезпеченні позову.

Забезпечення позову є інститутом судового захисту та процесуальною дією, що здійснюється в межах основного судового провадження за позовом, а не самостійним окремим провадженням.

Отже, розподіл судових витрат, в тому числі й понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, має здійснюватися тим судом, який ухвалить (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, враховуючи висновки Вінницького апеляційного суду щодо суті апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Давиденка Віктора Віталійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Береговий

Судді: О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета