Провадження № 2/638/462/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши цивільну справу за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омарова Аміла в інтересах держави до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договору, повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

10.09.2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омарова Аміла в інтересах держави до Харківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договору, повернення земельної ділянки, згідно резолютивної частини якої позивач просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати пункт 3 додатку до рішення Харківської міської ради від 22.04.2020 року за №2100/20, яким ОСОБА_1 продано земельну ділянку із земель комунальної власності з кадастровим номером :12:003:0091 площею 0,5867 га по АДРЕСА_1 з земель із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування виробничих будівель літ. «2Д-1» та літ. «2Е-1»; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 170, виданий 26.05.2020 з кадастровим номером :12:003:0091 площею 0,5867 та по АДРЕСА_1 , укладений між Харківською міською радою та ОСОБА_1 ; 3) зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,5867 га, кадастровий номер :12:003:0091 Харківській міській раді.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.09.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

04.12.2023 року від позивача керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Аміла Омарова до суду надійшла заява про зміну предмету позову, згідно прохальної частини якої просить суд: визнати незаконним та скасувати пункт 3 додатку до рішення Харківської міської ради від 22.04.2020 за №2100/20, яким ОСОБА_1 продано земельну ділянку із земель комунальної власності з кадастровим номером :12:003:0091 площею 0,5867 га по АДРЕСА_1 з земель із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування виробничих будівель літ. «2Д-1» та літ. «2Е-1»; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 170, виданий 26.05.2020 з кадастровим номером :12:003:0091 площею 0,5867 га по АДРЕСА_1 , укладений між Харківською міською радою та ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :12:003:0097, площею 0,5813 га, Харківській міській раді; судовий збір стягнути з відповідача.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.06.2024 року прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову та ухвалено розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2024 року залучено до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.09.2025 року позовну заяву керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

23.04.2025 року від керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Кравцова В. надійшла заява на виконання ухвали суду від 16.09.2025 року про залишення позову без руху. У зазначеній заяві вказано, що позовна заява подана прокурором 13.09.2021 року та відповідала вимогам статті 175, 177 ЦПК України, в редакції, чинній на дату звернення до суду. Нова редакція частини 4 статті 177 ЦПК України набула чинності 09.04.2025 року, тобто після подачі позову та після відкриття провадження у даній справі. Таким чином, частина 4 статті 177 ЦПК України не має зворотної дії в часі з огляду на відсутність у законодавстві вказівки про її зворотну дію. Оскільки позовна заява відповідає вимогам статті 177 ЦПК України у редакції, чинній на 13.09.2021 року, підстав для подання прокурором до суду оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки) земельних ділянок та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів вартості земельних ділянок, не було. Також зазначено, що на цей час у прокурора відсутні законні повноваження та практична можливість замовити оцінку спірного майна станом. Оскільки конкурс на визначення оцінювача не проведено, бюджетне фінансування на вказані цілі відсутнє, питання ретроспективної оцінки, тобто оцінки на момент звернення до суду також законодавством не врегулювано. Крім того, прокурор не є власником земельної ділянки. Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. А також судом при залишення позову без руху не зазначено номер депозитного рахунку, на який прокурор має внести грошову суму, визначену статтею 390 ЦК України.

Суддя, дослідивши пояснення прокурора та матеріали справи в цілому, дійшов до наступних висновків.

Позовні вимоги прокурора фактично направлені на повернення спірної земельної ділянки Харківській міській раді.

Зі змісту позовної заяви убачається, що спір виник щодо права власності на спірну земельну ділянку, що знаходиться у власності відповідача.

Отже позовні вимоги фактично направлені на повернення спірної земельної ділянки у державну власність, що можливо зробити лише вилучивши її у теперішнього власника.

Позовні вимоги фактично направлені на оспорювання та позбавлення власності відповідача, яка має свою вартість, може завдати йому майнової шкоди.

Очевидним є те, що позовні вимоги та спір є майновими, спрямовані на вилучення з власності та володіння приватної особи нерухомого майна, яка набула його у власність на підставі рішення органу виконавчої влади, що згодом було визнано та підтверджено державою шляхом проведення державної реєстрації.

Тобто, можливо припустити, що метою звернення до суду з цим позовом є захист прав держави саме шляхом вилучення майна у добросовісного набувача.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», відповідно до якого суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.

Так, Законом № 4292-ІХ доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту:

« 2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

Тобто, вказаним законом держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, а також регламентувала дії суду у разі задоволення або відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна у добросовісного набувача, шляхом компенсації вартості майна або шляхом повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів.

Суддя звертає увагу, що відповідно до частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Зазначена норма закріплює презумпцію добросовісності та розумності поведінки особи, яка реалізує своє суб`єктивне право, що може бути спростована лише на підставі встановлених судом обставин у відповідному процесуальному порядку.

У контексті норм Цивільно-процесуального кодексу України, спростування зазначеної презумпції можливе виключно на стадії судового розгляду справи по суті, оскільки лише на цій стадії суд: досліджує надані сторонами докази, встановлює обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а також здійснює правову оцінку поведінки сторін у межах реалізації ними тих чи інших прав.

Вказане відповідає також загальним засадам цивільного судочинства, зокрема принципам змагальності сторін та рівності учасників процесу перед законом і судом, передбаченим статтями 12 та 13 ЦПК України.

З огляду на зазначені норми вбачається, що попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості спірного майна, оціненої згідно із законом, є обов`язковою матеріально-правовою передумовою для витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади.

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину другу статті 185 ЦПК України доповнено абзацом третім такого змісту: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху поставляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною чотирнадцятою такого змісту: «У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 4292-ІХ передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Отже, держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, який буде спрямований на відшкодування вартості майна в разі задоволення позову.

Разом з тим, станом на 02.10.2025 року позивачем не внесено на депозитний рахунок розмір вартості майна, що є предметом даного позову про витребування земельної ділянки. Отже недоліки позовної заяви не усунуті.

Враховуючи, що прокурором у встановлений ухвалою суду від 16.09.2025 року, строк не усунуто недоліки позовної заяви, визначені вказаною ухвалою суду, а подані прокурором пояснення зводяться до незгоди із ухвалою суду від 16.09.2025 року, у тексті якої судом було надано правову оцінку підстав для залишення позовної заяви без руху, тому позовна заява підлягає поверненню на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України.

Згідно частини 7 статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сформульованої в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних вище невідповідностей вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із позовом.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258 - 260 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омарова Аміла в інтересах держави до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договору, повернення земельної ділянки повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий суддя: