Справа №479/1204/24
Провадження № 22-ц/812/1364/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Коростієнко Н.С.,

за участі представника позивача - Кравченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Репушевською О.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" про розірвання договору оренди землі

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про розірвання договору оренди землі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що вона на підставі рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0102, площею 5.9066 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

01 травня 2016 року між нею та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 49 років, який 02 листопада 2016 року було зареєстровано державним реєстратором Первомайської міської ради Миколаївської області.

Примірник вказаного договору оренди позивачу надано не було.

Більше того, протягом всього часу дії договору відповідач систематично порушував умови договору в частині своєчасної сплати орендної плати, оскільки з моменту його укладення і по теперішній час, орендну плату позивачу не сплачував.

На звернення представника позивача щодо надання примірника вищевказаного договору оренди землі та наданні відомостей щодо сплати орендної плати відповідач відповіді не надав.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила розірвати договір оренди землі, укладений 01 травня 2016 року між ним та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», відносно земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5.9066 га, кадастровий номер :02:000:0102, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач свої зобов`язання по сплаті орендної плати виконував, позивач отримував орендну плату відповідно до умов договору, орендна плати виплачувалась позивачу готівкою через касу та у формі отримання сільськогосподарської продукції.

Між тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що останньому орендна плата за користування землею з моменту укладення договору оренди та по день звернення до суду з позовом відповідачем не виплачувалась. Також відсутні докази того, що позивач на час настання виплати орендної плати звертався до відповідача за отриманням орендної плати через касу, за наслідками чого йому було відмовлено в такій видачі, або існували інші обставини щодо неотримання ним орендної плати у грошовій сумі через касу товариства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Кравченка О.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач вказувала на те, що судом першої інстанції були неправильно оцінені наявні у матеріалах справи докази, не взято до уваги висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду, що призвело до помилкового висновку про відмову у позові.

Крім того зазначала, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що орендна плата нараховувалася, проте позивачка не зверталася до каси підприємства за її виплатою, а також не надавала дані своїх банківських рахунків для її перерахування.

Наголошувала, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем було докладено усіх можливих зусиль щодо виплати орендної плати за 2020 і 2022 роки, а позивачкою у свою чергу не дотримано умов договору щодо реалізації свого права на отримання орендної плати за 2020 та за 2022 роки.

Крім того, звертала увагу суду на ту обставину, що ані умовами договору, ані нормами чинного законодавства не передбачено умови зарахування надміру сплачених сум орендної плати в рахунок майбутніх платежів.

Умовами договору оренди землі від 01 травня 2016 року чітко передбачено розмір та період сплати орендної плати за користування земельною ділянкою - до 20 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі), а також вказаний обов`язок передбачений чинним законодавством.

Проте відповідач з метою виконання свого обов`язку щодо сплати орендної плати заходів для її виплати позивачці не вживав, зокрема, безпосередньо позивачці виплату не здійснював, поштовим переказом (за наявності даних в Договорі про місце проживання орендодавця) грошові кошти не направляв, суму боргу в депозит нотаріуса не вносив, доказів на підтвердження протилежного суду не надав.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належим чином, проте у судове засідання не з`явилися.

Від представника відповідача до суд надійшла заява про розгляду справи за його відсутності.

Справу було розглянуто за відсутності сторін, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від16 березня 2016 року належить земельна ділянка загальною площею 5,9066 га, кадастровий номер :02:000:0102 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва

в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області( а.с13-15)

01 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" укладено договір оренди землі б/н, за умовами якого позивач передала в оренду вказану земельну ділянку на строк 49 років (а.с.54-56).

Відповідно до пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає(з урахуванням прибуткового податку, який сплачується відповідно до вимог законодавства) фіксовану грошову суму у розмірі 4789,67 грн., що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах визначених цим Договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції.

Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної додатком №1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви.

Орендна плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (пункт 11 Договору).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, ОСОБА_1 отримала від ТОВ "Агрофірма Корнацьких" орендну плату: у третьому кварталі 2015 року у сумі 1467,06 грн, у четвертому кварталі 2015 року у сумі 4248,95 грн, у третьому кварталі 2016 року - у сумі 6310,54 грн, у четвертому кварталі 2016 року - у сумі 3701,84 грн., у третьому кварталі 2017 року - у сумі 3826,06 грн, у четвертому кварталі 2017 року у сумі 2183,86 грн., у третьому кварталі 2018 року - у сумі 4760,24 грн, у четвертому кварталі 2018 року - у сумі 2318,01 грн, у третьому кварталі 2019 року - у сумі 3975,16 грн, у четвертому кварталі 2019 року - у сумі 2062,11 грн, у четвертому кварталі 2020 року - у сумі 0,00 грн(нараховано 10979,20 грн.), у третьому кварталі 2021 року - у сумі 21957,05 грн, у четвертому кварталі 2021 року - у сумі 10979,20 грн., у четвертому кварталі 2022 року - у сумі 0,00 грн(нараховано 10979,20 грн.), у першому кварталі 2023 року - у сумі 10979,20 грн, у четвертому кварталі 2023 року - у сумі 10979,20 грн.( а.с.17-21).

З наданих відповідачем відомостей на виплату грошей вбачається, що ОСОБА_1 отримувала орендну плату: 26 жовтня 2016 року - у сумі 2160 грн, 15 серпня 2017 року - у сумі 1360 грн, 17 жовтня 2017 року - у сумі 800 грн., 08 серпня 2018 року у сумі 1600 грн., 30 жовтня 2018 року у сумі 1866 грн., 15 серпня 2019 року у сумі 3200 грн., 23 жовтня 2019 року у сумі 130 грн., 05 листопада 2019 року у сумі 1530 грн.( а.с.57-83).

З наданих відповідачем відомостей про видачу сільськогосподарської продукції вбачається, що ОСОБА_1 отримувала у 2016 році орендну плату також у натуральній формі у вигляді: 400 кг пшениці, 200 кг кукурудзи; у 2017 році: 400 кг пшениці; у 2018 році: 400 кг пшениці, 100 кг соняшника; у 2019 році - 400 кг пшениці, 400 кг ячменю, 100 кг соняшника, 200 кг кукурудзи.

Згідно платіжної інструкції №2374 від 05 липня 2021 року ОСОБА_1 отримала орендну плату за землю за 2020 рік у розмірі 8838,26 грн.. Згідно платіжної інструкції №6356 від 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 отримала орендну плату за землю за 2021 рік у розмірі 8838,26 грн.( а.с.84,85).

Крім того, згідно реєстру №5 від 19 січня 2023 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2022 рік) ОСОБА_1 перераховано на її розрахунковий рахунок 8838,25 грн. Згідно реєстру №237 від 11 грудня 2023 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2023 рік) ОСОБА_1 перераховано на її розрахунковий рахунок 8838,26 грн.( а.с.86-87,88-89).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 3 частини 4 статті 265 ЦПК України).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором.

За частиною 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України,Законом України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі).

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами 1-3 статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір, відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Стаття 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Виходячи з системного аналізу зазначених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовується зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17, який підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 та Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 227/5452/18.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог посилалась на систематичне порушення відповідачем умов договору, а саме несплату орендної плати з моменту укладення договору оренди по теперішній час (2016 -2023 роки).

Заперечуючи проти позову, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказувало те, що орендна плати була ними виплачена, відповідно до умов договору. Орендна плата виплачувалась позивачці готівкою через касу, у формі отримання сільськогосподарської продукції та шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У частинах 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як встановлено судом 01 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі на строк 49 років.

Відповідно до пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає(з урахуванням прибуткового податку, який сплачується відповідно до вимог законодавства) фіксовану грошову суму у розмірі 4789,67 грн., що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах визначених цим Договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції.

Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної додатком № 1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви.

Орендна плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (пункт 11 Договору).

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» свої зобов`язання по сплаті орендної плати виконувало, тобто позивачка отримувала орендну плату відповідно до умов договору, орендна плата виплачувалась позивачці готівкою через касу, у формі отримання сільськогосподарської продукції та шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця.

При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою при звернення до суду з позовною заявою не надано належних та допустимих доказів того, що останній орендна плата за користування землею з моменту укладення договору оренди по день звернення до суду з позовом, відповідачем не виплачувалась. Також відсутні докази того, що позивачка на час настання виплати орендної плати зверталася до відповідача за отриманням орендної плати через касу, за наслідками чого їй було відмовлено в такій видачі або існували інші обставини щодо неотримання нею орендної плати у грошовій сумі через касу товариства. Не надано таких доказів й до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що інших способів внесення орендної плати за умовами спірного договору оренди землі не передбачено, аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач був зобов`язаний переслати орендну плату поштовими переводами на адресу позивачки або зберігати невиплачену орендну плату на депозиті у нотаріуса не заслуговують на увагу .

Крім того, доказом виплати позивачці орендної плати за період 2016 по 2023 роки, крім бухгалтерських документів щодо такої виплати, підтверджується також і відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, які в сукупності з іншими наданими відповідачем доказами підтверджують виплату орендної плати в зазначений період.

Відповідно до платіжної інструкції №2374 від 05.07.2021 року, №6356 від 30.12.21 року, реєстру №5 від 19 січня 2023 року позивачеві відповідачем було переховано відповідно орендну плату за 2020 рік у розмірі 8838 грн.26 коп., за 2021 рік у розмірі 8838 грн.23 коп. , за 2022 рік у розмірі 8838 грн.25 коп..

За такого, доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не отримала від відповідача орендної плати, на яку розраховувала у 2020,2022 році є неприйнятними.

Водночас, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у відзиві на позовну заяву, заперечуючи свою винну поведінку у порушенні умов зазначеного договору щодо виплати орендної плати з моменту укладення договору та по сьогоднішній день, повідомило, що викладені позивачкою обставини свідчать про недобросовісну поведінку, оскільки її дії щодо дострокового розірвання договору оренди землі з відповідачем суперечать попередній поведінці щодо прийняття виконаного за договором оренди землі із ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зокрема, отримання орендної плати за попередні роки.

За матеріалами справи, сторонами Договору визначено, що щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 4789 грн.67 коп.(пункт 9 Договору).

Проте орендна плата, нараховувалась та виплачувалась відповідачем у значно більших розмірах, чим це передбачено умовами договору.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції (пункт 10 Договору).

Відповідно до пункту 13 Договору виключно за взаємної згоди сторін розмір орендної плати може бути переглянутий в разі необхідності, але не частіше ніж один раз на рік у разі:

- зміни умов господарювання, передбачених договором;

- зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

- в інших випадках, передбачених законом.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди (стаття 30 Закону України «Про оренду землі», пункт 36 Договору)

Якщо сторонам не вдасться досягти згоди щодо зміни умов договору оренди землі, спір вирішується в судовому порядку.

За встановленими обставинами справи розмір орендної плати сторонами не переглядався, зміни у визначений законом та договором спосіб до Договору не вносились. Проте саме договір оренди є регулятором розміру орендної плати.

Той факт, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» відповідно наданих позивачкою виписок з Державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків, нараховувало позивачці орендну плату в завищених розмірах, не свідчить, що сторони Договору узгоджували такий розмір орендної плата, оскільки відповідних доказів до суду сторонами не надано. Сам по собі факт нарахування відповідачем орендної плати в більшому розмірі не порушує права позивача, у даному випадку орендар діє на свій розсуд.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем залишити без задоволення, рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2025 року.