ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6119/25 Справа № 175/9276/24 Головуючий у першій інстанції: Бойко О. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Бойка О.М. від 13 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 04.06.1991 між ОСОБА_5 , як покупцем, та ОСОБА_4 , укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , розміщений на земельній ділянці совхозу. Згідно до змісту договору (мовою оригіналу): «На указанном земельном участке расположены: жилой саманный дом, жилой площадью 13,3 кв.м., сарай Б саманный, уборная Г деревянная, заборы №1,2 деревянные, сарай В кирпичный.». 18.02.2017 між ОСОБА_5 та позивачкою укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями за законом першої черги є позивачка та син спадкодавця - ОСОБА_3 . 12.04.2023 Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі №175/2684/21 за позовом ОСОБА_3 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 про визнання права власності порядку спадкування. Судом визнано за ОСОБА_3 право власності на частину будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . 20.11.2023 з метою отримання спадщини, на замовлення позивача виготовлено технічний паспорт на будинок загальною площею 30,5 кв.м., що розташований за вказаною адресою. При цьому, зазначені дані відповідають попереднім технічним паспортам від 07.08.1985 та від 10.05.1989 на домоволодіння. У всіх них спірний гараж відсутній. 14.05.2024 за наслідком розгляду заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини будинку державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки при перевірці за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було виявлено арешт на спадкове майно, а саме арешт на гараж, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , власником якого зазначений ОСОБА_4 . Наявність гаражу не підтверджено фактично, а тому наявність арешту на гараж, який відсутній порушує спадкові права позивачки. Спадкоємцями першої черги являються позивачка та її син. За таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачкою своїх спадкових прав після смерті свого чоловіка є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Тому позивачка просила визнати протиправною та скасувати постанову державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. від 14.05.2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зняти арешт (заборону на нерухоме майно) реєстраційний номер обтяження 3744635, зареєстрований 16.09.2006 реєстратором Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2638,16 грн., яка складається із ставки судового збору за майнову вимогу тобто по 1319,08 грн, з кожного. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн за немайнові вимоги, які не були задоволені судом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 04.06.1991 між ОСОБА_5 , як покупцем, та ОСОБА_6 (у договорі зазначено російською мовою) ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою по АДРЕСА_1 , який посвідчений старшим державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Устиновою Т.Г. за реєстровим №1-120/8 (а.с. 24-25, 60-62).

Згідно змісту вказаного вище договору, житловий будинок розміщений на земельній ділянці колгоспу; на земельній ділянці розташовані житловий саманний будинок, житловою площею 13,3 кв.м., сарай Б саманний, вбиральня Г дерев`яна, паркани №1,2 дерев`яні, сарай В цегляний.

18.02.2017 між ОСОБА_5 та позивачкою було укладено шлюб, який зареєстрований Шевченківським районним у місті Дніпрі відділі ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №66 від 18.02.2017 (а.с. 48 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.06.2020 (а.с. 49).

Відповідно до повної копії спадкової справи після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Дніпровською районної державною нотаріальною конторою, із заявами про прийняття спадщини звернулись 10.11.2020 ОСОБА_1 (позивачка), 01.12.2020 відповідач ОСОБА_3 (син спадкодавця), що також підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.12.1969 (а.с. 46, 58, 59).

Згідно копії довідки №531 від 09.11.2020, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 з 11.02.1993 та знятий з реєстрації 09.11.2020; на момент смерті разом з ним зареєстрованих осіб не було (а.с. 50).

Відповідач ОСОБА_3 , від імені якого дія представник ОСОБА_2 , 17.06.2021 звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 66).

Постановою державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. від 17.06.2021 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 67).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2023 у цивільній справі №175/2684/21 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_3 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , третя особа - державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Любов Віталіївна, про визнання права власності порядку спадкування. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане вище рішення не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с. 8-10).

14 травня 2024 року позивачка також звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 71).

Постановою державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. від 14.05.2024 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на спадкове майно, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 виявлено арешт (а.с. 72).

У мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, зокрема, що при перевірці за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було виявлено арешт на спадкове майно, а саме: арешт на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого зазначений ОСОБА_4 (а.с. 72).

Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2024 №380348998, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження - заборона на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 3744635), зареєстроване 16.09.2006 реєстратором Дніпровської районної державної нотаріальної контори, на підставі повідомлення про видачу позики б/н від 16.09.2006, ОБ №7896, а саме на гараж за адресою по АДРЕСА_1 (а.с. 22 зворот).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до вимог статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За положеннями статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до повної копії спадкової справи після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Дніпровською районної державною нотаріальною конторою, у встановлений шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 (позивачка) та відповідач ОСОБА_3 , які є спадкоємцями першої черги за законом та такими, що прийняли спадщину. На момент смерті разом з спадкодавцем зареєстрованих осіб не було.

Отже, спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 02 лютого 2022 року в справі №607/3269/21.

Статтею 53 Закону Української РСР «Про державний нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державний нотаріус або службова особа виконавчого комітету міської, селищної, сільської Ради депутатів трудящих, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем знаходження жилого будинку накладає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників: 1) за повідомленням установи банку, госпрозрахункового підприємства, організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт і купівлю жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлового будівельного колективу індивідуальних забудовників; 2) при посвідченні договору довічно утримання або договору про заставу жилого будинку (частини будинку), квартири в будин житлово-будівельного колективу; 3) в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 105 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої постановою Президії Верховного Суду Української РСР від 22 січня 1965 року, повідомлення банку, госпрозрахункового підприємства (організації) про видачу позички, з нотаріальним написом про накладену заборону (арешт), реєструється в реєстрі заборон.

Положенням про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 травня 1997 року №41/5, встановлено порядок створення Єдиного реєстру для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесення реєстраційних записів до нього. Також встановлювалося, що до початку функціонування Єдиного реєстру для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна діє система реєстрації заборон відчуження та арештів майна, а також перевірок їх відсутності, що склалась до видання цього наказу.

Наказом Міністерства юстиції України від 9 червня 1999 року №31/5 затверджено нове Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та внесено зміни до чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції від 18 червня 1994 року №18/5, пункт 136 якої в новій редакції передбачав, що накладені заборони та арешти підлягають обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Наказом Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 року №85/5 з метою вдосконалення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено зміни та доповнення до попереднього Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та затверджено Інструкцію про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до пункту 1.1. зазначеного Положення Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон.

Таким чином вбачається, що в період з часу накладення заборони (архівний запис №7451-41 від 18.04.1991) законодавство, що регулювало порядок обліку заборон, змінювалося неодноразово, у зв`язку з чим відомості про накладену заборону внесено в реєстр в 2006 році, про що свідчить інформаційна довідка з державного реєстру.

У позовній заяві не наведено обґрунтування щодо підстав зняття арешту (обтяження) з нерухомого майна за адресою по АДРЕСА_1 .

Також позивачем не наведено обставин реєстрації вказаного вище обтяження.

Відповідних письмових доказів суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено.

Упункті 3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, зокрема, що відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Однак, позивачем не обґрунтовано та не доведено в чиїх інтересах накладено арешт на майно, у зв`язку з видачею позики та не залучено відповідну особу в якості співвідповідача у даній справі.

Зазначених вище фактів судом не встановлено; відповідні клопотання позивачем не заявлені.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги необґрунтованість та недоведеність позовної вимоги щодо зняття арешту (заборони на нерухоме майно) реєстраційний номер обтяження 3744635, зареєстрований 16.09.2006 реєстратором Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

За положеннями абзацу другого статті 5 Закону України Про нотаріат, нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики.

Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим (частина перша статті 7 Закону України Про нотаріат).

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень п. 4.16, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (в редакції, що діяла на час видачі нотаріусом постанови від 14.05.2024), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Оскільки щодо нерухомого майна за адресою по АДРЕСА_1 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження - заборона на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 3744635), зареєстроване 16.09.2006, державним нотаріусом правомірно відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину.

Отже, підстави для визнання протиправною та скасування постанови державного нотаріуса Кобрусєвої Л.В. від 14.05.2024 року про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині залишених без задоволення позовних вимог про зняття арешту з майна та визнання протиправною й скасування постанови нотаріуса.

Тому суд апеляційної інстанції справу в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 права власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Колегія звертає увагу, що позивачка, за наявності підстав, не позбавлена можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова