Справа № 626/2568/25
Провадження № 2/626/954/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2025 року м. Берестин

Суддя Берестинського районного суду Харківської області Дудченко В.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Кадуна Петра Вікторовича, про забезпечення позову по цивільній справі № 626/2568/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Берестинського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, а саме права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1 .

29.09.2025 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Кадун Петро Вікторович, подав до суду заяву, в якій просить в порядку забезпечення позовунакласти арешт на майно, а саме на житловий будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо даного майна.

Заява про забезпечення позову обгрунтовується обставиною, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано вищезазначений житловий будинок. В даний час відповідачем вже вживаються заходи щодо продажу будинку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.6 зазначеної постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1 , яке було придбане у шлюбі.

Представник позивача звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову вказував на те, що оскільки фактично предметом спору є поділ майна подружжя, то ефективним способом забезпечення позову є накладення арешту на житловий будинок, який зареєстрований за відповідачем.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.10.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.10.2007 року право власності на житловий будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 .

В даний час, як зазначає позивач, відповідачем вже вживаються заходи щодо продажу будинку.

В зв`язку з цим існує достатньо обґрунтоване припущення, що ОСОБА_2 , як власник будинку, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову, так як невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Кадуна Петра Вікторовича, про забезпечення позову по цивільній справі № 626/2568/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

З метою забезпечення позову накласти арешт на майно, а саме на житловий будинок з надвірними будовами за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо даного майна.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Харківський апеляційний суд.

Суддя Дудченко В.О.