ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/321/24Головуючий у 1-й інстанції Галіян І. М.
Провадження № 22-ц/817/747/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

та представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Андрусенка І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 603/321/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Андрусенко Ігор Ярославович, на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року, ухваленого суддею Галіян І.М., повний текст якого виготовлено 29 травня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Монастириська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

у травні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І.Я., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Монастириська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Ковалівка Чортківського району Тернопільської області та земельну частку (пай) площею 2,23 га, що знаходиться на території колишньої Ковалівської сільської ради Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області, а також грошові вклади з комерційними нарахуваннями. На земельну частку (пай) площею 2,23 га, що знаходиться на території колишньої Ковалівської сільської ради, та грошові вклади з комерційними нарахуваннями спадкодавцем було складено заповіт в рівних частках на ім`я позивача та його брата ОСОБА_2 (відповідач). На житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Ковалівка Чортківського району Тернопільської області, спадкодавцем було складено заповіт на ім`я ОСОБА_2 . Однак під час звернення до нотаріальної контори з метою оформлення прав на спадкове майно позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин, оскільки він не знав про існування складеного на його ім`я заповіту. Про вказаний заповіт ОСОБА_1 дізнався лише у квітні 2024 року, до цього часу вважав, що все майно спадкодавець заповіла його брату ОСОБА_2 , який і займався оформленням спадщини і з яким у нього після смерті матері погіршились взаємини. На думку позивача, всупереч вимогам законодавства нотаріус не повідомив його про потребу подати заяву про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття. Відповідач, дізнавшись про наявність заповіту на ім`я брата, також його про це не повідомив. З огляду на наведені обставини просить визначити додатковий строк тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Монастириська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Андрусенко І.Я., просить рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року у справі № 603/321/24, скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги представник заявника зазначив, що у встановлений законом шестимісячний строк позивач ОСОБА_1 не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він не знав про існування складеного на його ім`я заповіту.

Про наявність заповіту позивач дізнався лише у квітні 2024 року, до цього часу він вважав, що все майно спадкодавець заповіла його брату ОСОБА_2 , який і займався оформленням спадщини. Відтак, позивач не звертався до нотаріуса особисто, оскільки не ставив під сумнів волевиявлення спадкодавця та не вважав, що в нього наявні спадкові права на майно. Також, позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що значно ускладнює йому можливість у пересуванні та відвідуванні нотаріальних контор. Крім того, нотаріус після заведення спадкової справи, отримавши інформацію про ще одного спадкодавця, позивача у справі, який зазначений у заповіті, не вжив заходів для його повідомлення про необхідність подання заяви про прийняття спадщини. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, на час смерті спадкодавця з ним не проживав, заяви про відмову від спадщини у визначений законом строк не подавав.

Вказує, що ненадання додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємцю призведе до суттєвого порушення його прав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Оринник Н.С. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року, залишити без змін.

Вказує, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних обставин, які перешкоджали позивачу звернутись до нотаріальної контори та поцікавитись про наявність заповіту, а отже, не доведено, що пропуск строку відбувся з поважних причин.

Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги, тому навіть за умови необізнаності про складений на його користь заповіт, він мав звернутись до нотаріуса протягом шести місяців задля спадкування своєї частки за законом. Вказує, що необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини лише для осіб , які не є спадкоємцями першої черги або кожної наступної черги, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набули право на спадкування за законом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, з`ясував обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінив належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, в результаті чого дійшов до обґрунтованого висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Андрусенко І.Я. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Оринник Н.С. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету

Третя особа Монастириська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Андрусенка І.Я., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 27.04.1960 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 27).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.05.1963 року батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 26).

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та особою з інвалідністю 2 групи внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 (серія НОМЕР_4 ) від 05.10.2022 року (а. с.5).

Зі змісту відповіді Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 29-19-0.2131-2744/2-24 від 28.06.2024 року відомо, що 28.12.2009 року ОСОБА_3 видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 051466, яким посвідчено право на земельну ділянку площею 1,65 га, кадастровий номер :01:001:0030, а також державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 051467, яким посвідчено право на земельну ділянку площею 0,58 га, кадастровий номер :01:001:0425, на підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.04.2008 року у справі № 2-159/2009 (а. с. 64, зв.).

Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 17.01.2023 року (а. с. 6).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 14.12.2016 року секретарем Доброводівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області Вартовник М. П. та зареєстрований у реєстрі за № 55, згідно з яким вона заповіла житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Ковалівка Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області, ОСОБА_2 (відповідач). Грошові вклади з комерційними нарахуваннями та земельну частку (пай) згідно з державним актом на право власності площею 2,23 га, що знаходиться на території Ковалівської сільської ради, спадкодавець заповіла в рівних частках позивачу ОСОБА_1 та його брату ОСОБА_2 (відповідач) (а.с.7).

Як відомо зі змісту довідки № 40 від 31.01.2023 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини разом із нею за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_2 (відповідач) і ОСОБА_5 (а. с. 34).

Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В.І. за № 213/01-16 від 06.06.2024 року, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу № 13 за 2023 рік. 01.02.2023 року заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_2 . Станом на 06.06.2024 року свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а. с. 22).

Інформаційним листом завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 120/01-16 від 05.04.2024 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що він не звернувся у шестимісячний строк до Монастириської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто до 15.07.2023 року. Позивачу рекомендовано в судовому порядку визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 8, зв.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивач достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини не надав та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Натомість безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом ст.ст.1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Згідно з ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тому, в порядку позовного провадження суд може розглянути вимоги про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які пов`язані з тривалим відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування на службі в Збройних Силах України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764 св20), від 26 жовтня 2022 року в справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22), від 29 червня 2023 року у справі № 733/1500/21 (провадження № 61-10982св22).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справі, що переглядається судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а шестимісячний строк для подання заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини сплив 15 липня 2023 року.

Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги по закону (син спадкодавця) і згідно з довідкою, виданою Монастириською міською радою за №40 від 31.01.2023, на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 був зареєстрований разом із нею, за адресою АДРЕСА_1 .

01.02.2023 ним подано до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, що стало підставою для заведення спадкової справи№13/2023.

ОСОБА_1 також є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за заповітом та за законом першої черги. Встановлено також, що позивач на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, але останнім не заперечується факт його обізнаності про смерть матері.

При цьому, ОСОБА_1 у строк, визначений ст.1270 ЦК України із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, тому в силу ст.1271 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно врахував те, що позивач ОСОБА_1 мав можливість звернутися в нотаріальну контору в шестимісячний термін, передбачений законодавством України із заявою для прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк на прийняття спадщини, посилаючись на те, що йому не було відомо про те, що його мати ОСОБА_3 склала заповіт на його ім`я. Про наявність заповіту позивач дізнався у квітні 2024 року, до цього часу вважав, що все майно спадкодавець заповіла його брату ОСОБА_2 , який і займався оформленням спадщини.

Проте, наведені обставини не є в розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України тими перешкодами, які унеможливлювали звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Отже, колегія суддів вважає, що позивач не надав суду достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у ОСОБА_1 не було об`єктивних, непереборних, істотних труднощів подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Також слід звернути увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 , так і позивач ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги за законом, тому позивач, який бажав прийняти спадщину, повиннен був звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений строк шість місяців з часу відкриття спадщини і без урахування обставин існування заповіту. Тому, незнання позивача, який є сином спадкодавця про існування заповіту не доводить поважність пропуску строку на прийняття спадщини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а позивач не скористалася правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Схожа правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 755/21472/15-ц (провадження № 61-1765св19) та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.

Так, Велика Палата Верховного Суду висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування,і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.

Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу необізнаності про наявність заповіту на його ім`я як на поважну причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані та безпідставні, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Колегія суддів звертає увагу, що навіть у разі незнання про існування заповіту позивач як спадкоємець за законом першої черги повинен був вчинити активні дії для прийняття спадщини подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк.

Як вбачається з матеріалів справи активні дії щодо прийняття спадщини позивач почав вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись у квітні 2024 року до Монастириської державної нотаріальної контори, тобто у строк, що перевищує один рік і два місяці після відкриття спадщини.

Доводи заявника на те, що він пропустив визначений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини внаслідок неповідомлення ОСОБА_2 про складання відсносно позивача заповіту, не може слугувати підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 та від 12 квітня 2021 року у справі № 589/1863/13-ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що недобросовісна поведінка іншого спадкоємця, який успадкував за померлим спадкодавцем, щодо неповідомлення про факт смерті чи наявність інших спадкодавців при оформленні спадкової справи не є поважною причиною у розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Також не заслуговують на увагу доводи заявника на визнання причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, з огляду на невжиття нотаріусом заходів щодо повідомлення позивача про відкриття спадщини після смерті його матері.

Статтею 63 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, крім випадків, передбачених підпунктом 2.6 цього пункту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, наведеними правилами передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Так само за чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку й обов`язок роз`яснити право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від неї поширюється на тих спадкоємців, які звернулися до такого нотаріуса з приводу спадщини, що відкрилася.

Таким чином, неповідомлення нотаріусом Барну В.С. про наявність заповіту, складеного на його ім`я, не може слугувати підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки позивач знав про смерть матері, є спадкоємцем за законом першої черги і здійснення ним права на спадкування (прийняття спадщини) шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (у випадку не проживання разом із спадкодавцем на час його смерті) не залежить від вчинення чи невчинення дій іншими особами (іншим спадкоємцем, нотаріусом).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 148/1805/20.

Отже, маючи на меті реалізувати спадкові права, заявник мав обов`язок звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк. Тож за наведених обставин невчинення нотаріусом певних дій стосовно позивача саме собою не створило йому перешкод у прийнятті спадщини та не унеможливлювало подання ним заяви про прийняття спадщини у строк, визначений ст.1270 ЦК України.

Таким чином, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не є такими, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для спадкоємця щодо подання в передбачений законом термін заяви про прийняття спадщини, позивачем не надано жодних допустимих та належних доказів на підтвердження своїх тверджень про поважність причин пропуску зазначеного строку. Сама по собі необізнаність про наявність заповіту без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, що свідчить про відсутність підстав для визначення додаткового строку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Андрусенко Ігор Ярославович, слід залишити без задоволення, а рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Андрусенко Ігор Ярославович , залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 вересня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома