Справа № 161/6119/25 Головуючий у 1 інстанції: Шестернін В. Д.
Провадження № 22-ц/802/994/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Колодяжної Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката Нівчика Андрія Миколайовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

01.04.2025 адвокат Нівчик А. М., діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2021 у справі №161/4885/21 затверджено мирову угоду, згідно якої був визначений розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 2 000 грн щомісячно. Однак, рішенням суду від 28.01.2025 у справі №161/23203/24 змінено спосіб стягнення аліментів, які визначені мировою угодою, затвердженою судом, та вирішено стягувати з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Позивач погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини, які сплачував в добровільному порядку, однак не погоджується з встановленим судом розміром аліментів. Такий розмір аліментів значно перевищує прожитковий мінімум на одну дитину.

Вказує, що є військовослужбовцем, проходить військову службу, яка знаходиться близько лінії бойових зіткнень, що потребує постійного оновлення власного спорядження, яке є дороговартісним і оплачується ним за власний рахунок. Крім того, на його утриманні перебувають батьки, які є особами пенсійного віку, потребують матеріальної допомоги, оскільки мають суттєві проблеми зі здоров`ям та низьку пенсію.

В зв`язку з такими обставинами позивач просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 до 1/8 частку від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

Судові витрати по справі залишено за позивачем.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 адвокат Нівчик А. М. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції здійснив однобічну оцінку доказів та повністю проігнорував баланс інтересів. Не оцінив фактичну частку витрат аліментів (середній розмір близько 13 000 грн на місяць) від доходу військовослужбовця у складних бойових умовах. Це становить понад 25% доходу, що суттєво обмежує можливість забезпечення його базових потреб і призводить до дисбалансу між інтересами батька й матері дитини. Позивач не наводить аргументів, які б підтверджували місячні витрати на дитину в розмірі 26 000 грн, так як обов`язок з утримання у відповідача та позивача є спільним. Суд також не врахував реальні ризики, пов`язані з перебуванням на військовій службі в зоні бойових дій, що зобов`язує позивача постійно витрачати власні кошти на спорядження, екіпірування, паливно-мастильні матеріали, запчастини для техніки, тощо, чого не компенсує держава в повному обсязі. До матеріалів справи були долучені квитанції про здійснення відповідних витрат, які також підтверджували їх систематичність, однак суд першої інстанції дані докази залишив поза увагою. На думку позивача під час зміни розміру аліментів суд має враховувати не лише дохід особи, а й особливості виконання нею соціальних чи державних функцій, які об`єктивно обмежують її ресурсність.

Просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, сплата аліментів у зазначеному розмірі буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Колодяжна Н. В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача ОСОБА_5 заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Судом встановлено, що батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_6 (мати) (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 15.12.2008,(а.с. 12).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.04.2012 у справі №0308/4985/12 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 - розірвано (а.с. 13-14).

Мати дитини ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2021 у справі №161/4885/21 (а.с. 15-17) затверджено мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 16.03.2021 та до досягнення дитиною повноліття, шляхом безготівкової сплати на рахунок ОСОБА_6 .

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2025 у справі №161/23203/24 (а.с. 18-19) змінено спосіб стягнення аліментів, які визначені мировою угодою між батьками дитини, затвердженою ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2021 у справі №161/4885/21, та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 не реалізував гарантоване ст. 284 ЦПК України право на подання заяви про перегляд цього заочного рішення суду.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2025 у справі №161/23203/24 набрало законної сили 28.02.2025. В ньому викладені такі висновки суду: «Спільна дитина сторін проживає разом з матір`ю. Відповідач є батьком дитини та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. Розмір аліментів в твердій грошовій сумі - 2 000 грн, що визначений сторонами в мировій угоді, є недостатнім для задоволення потреб дитини. Позивачка вправі вимагати зміни способу присудження аліментів. Це, передусім, відповідатиме інтересам дитини. Стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки доходу відповідача відповідатиме принципам розумності та справедливості і не становитиме для нього надмірного фінансового тягаря. У випадку виникнення умов, передбачених ст. 192 СК України, відповідач матиме право ініціювати питання про зміну розміру аліментів».

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є батьками позивача, пенсіонерами, вони отримали пенсію за лютий 2025 року в розмірі 3 528,63 грн та 4 466,23 грн відповідно (свідоцтво про народження від 06.10.1978, а.с. 11, довідки про доходи №002046 та №661325, а.с. 20-21).

ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 (довідка №25051/3, а.с. 22).

ОСОБА_2 за період з вересня 2024 року по лютий 2025 року нараховано дохід у розмірі 315 908,47 грн. (довідка про доходи №1274 від 05.03.2025, а.с. 23).

Також судом встановлено, що позивач погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини, які сплачував і в добровільному порядку, однак не погоджується з встановленим у судовому рішенні розміром, оскільки встановлений судовим рішенням від 28.01.2025 у справі №161/23203/24 розмір аліментів значно перевищує прожитковий мінімум на одну дитину та ставить батька у нерівне становище з матір`ю, нівелює законодавчий припис щодо обов`язку матеріального утримання дитини обома батьками.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач ОСОБА_2 не погоджується саме із заочним рішенням суду від 28.01.2025 у справі №161/23203/24, вважаючи, що із зміною способу стягнення аліментів відбулася і зміна розміру аліментів в сторону збільшення. При цьому, позивач, маючи статус відповідача у справі №161/23203/24, не реалізував своє право на оскарження цього судового рішення за «спрощеною процедурою» (шляхом подання заяви про перегляд заочного рішення в порядку ст. 284 ЦПК України). Суд не в праві надавати правову оцінку рішенню суду, яке набрало законної сили, поза процедурою його оскарження (перегляду). А тому суд не приймає аргументи позивача, які стосуються незгоди із розміром аліментів, визначеним заочним рішенням суду від 28.01.2025 у справі №161/23203/24.

Представник позивача в усних поясненнях в судовому засіданні 10.06.2025 наголосив на обставині погіршення матеріального стану платника аліментів як підстави для зменшення розміру аліментів та юридичної підстави цього позову (ст. 192 Сімейного кодексу України). Такий усний аргумент не узгоджується із змістом позовної заяви, адже в ній навпаки йдеться про обставини збільшення доходу позивача (« ОСОБА_2 є військовослужбовцем, ... відтак має достатнє грошове забезпечення, яке надає йому держава у зв`язку із дорученим обов`язком захищати Батьківщину», «попри те, що його дохід зріс ...»), а також наявності витрат, які позивач несе з цього доходу. Проте суд надає відповідь і на цей усний аргумент.

За змістом положень статті 192 СК України підставою для зміни розміру аліментів є обставини, які настали (виникли) після призначення аліментів, тобто ті обставини, які не існували на час вирішення спору про стягнення аліментів. Судове рішення про стягнення аліментів не породжує нового зобов`язання платника аліментів, а лише підтверджує існуюче у разі виникнення спору (див. постанову ВС в складі ОП КЦС від 09.12.2024 у справі №404/7235/22).

В даному випадку підставою для зміни розміру аліментів можуть бути ті обставини, які настали (виникли) після зміни судом способу стягнення аліментів, тобто ті обставини, які не існували на час вирішення спору про зміну способу стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 06.05.2020 у справі № 742/554/19) зробив висновки про те, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згадана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Суд вважає, що обставина наявності в позивача нормативного обов`язку утримувати батьків не є доведеною (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Аргумент позивача про те, що він фінансово допомагає батькам, може свідчити лише про реалізацію ним права на розпорядження своїми доходами в обраний спосіб (а не про виконання нормативного обов`язку). Такі ж висновки суд робить і щодо аргументів позивача про інші його витрати.

Проте слід звернути увагу, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні батьків, без доведення погіршення майнового становища, саме по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів (близький за змістом висновок викладений в постанові ВС від 22.07.2024 у справі №688/4308/23 - тільки в контексті дітей, народжених в іншому шлюбі, та дружини).

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на встановлених обставинах справи та нормах матеріального та процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позову не взяв до уваги, що матеріальний стан платника аліментів змінився, слід зазначити наступне.

Позивач не довів погіршення свого матеріального стану після ухвалення заочного рішення суду від 28.01.2025 у справі №161/23203/24. Всі ті обставини, на які він посилається, не свідчать про погіршення його матеріального стану (навпаки, позивач сам зазначає про зворотнє, тобто про покращення майнового стану), які існували на момент ухвалення судом рішення про зміну розміру аліментів.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду є загальновідомими та не потребують доказуванню. Він як батько має обов`язок щодо належного забезпечення своїх дітей. Крім того, визначений раніше судом розмір аліментів є не значним та не відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Ураховуючи встановлені судом обставини справи, що стосуються матеріального стану позивача, розміру витрат, які несе позивач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд першої інстанції, виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у зменшені розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Будь-яких доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у зменшені розміру аліментів, суд першої інстанції правильно врахував фактичні обставини справи та положення закону.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, обставини, на які покликається позивач в апеляційній скарзі, враховані судом при визначенні розміру аліментів. Отже, такі доводи є власним тлумаченням позивача чинного законодавства та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката Нівчика Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді :