Справа № 131/1736/24
Провадження № 22-ц/801/2056/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 рокуСправа № 131/1736/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №131/1736/24 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року,яке ухвалив суддя Шелюховський М.В. в Іллінецькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 18 липня 2025 року,

в с т а н о в и в:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що 05 березня 1978 року позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Голицькій сільській раді Іллінецького району Вінницької області, актовий запис №4.

Спільне життя у сторін не склалося через систематичні сварки, негаразди. Відповідач зневажливо ставиться до позивача, вказуючи, що все майно ними придбане в шлюбі належить їй, постійно виганяє позивача з дому. Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Через систематичне порушення відповідачем права власності позивача у сторін виник спір з приводу спільного майна подружжя.

За період спільного проживання у шлюбі сторони в листопаді 2006 року за спільні кошти та спільними зусиллями на місці викупленого приблизно в 1980 роках старого будинку з сараєм після його знесення за декілька років збудували новий житловий будинок з господарськими будівлями в якому проживають і на даний час. Все будівництво проводилось в період перебування сторін у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 вересня 2014 року виданим Пилипчук Т.В. державним реєстратором реєстраційної служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області, в якому вказано, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого 68,1 кв.м., житлова плаща 32,2 кв.м.

Згідно технічної характеристики житлового будинку, господарських будівель та споруд в даному домогосподарстві по АДРЕСА_1 знаходиться: Жилий будинок - «А» 1986 року забудови, веранда - «а» 1987 року забудови, «Б» - сарай 1980 року забудови, «б» - сарай, «В» - літня кухня, В/під - погріб, «Г» - гараж, «Д» - убиральня, №1 - ворота з хвірткою, №2 - огорожа, №3 - ганок з козирком.

Також для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність відповідачці ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 0,10000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 30 жовтня 2009 року, виданим Іллінецькою міською радою Вінницької області, кадастровий номер :05:002:0516.

Також для ведення особистого селянського господарства у власність відповідачці ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 0,0990 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 30 жовтня 2009 року, виданим Іллінецькою міською радою Вінницької області, кадастровий номер :05:002:0517.

Всі вищевказані об`єкти нерухомості перебувають за адресою: АДРЕСА_1 , які підлягають поділу в судовому порядку між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , адже в добровільному порядку щодо поділу та правомірності користування даними об`єктами нерухомості позивач не дійшов згоди з відповідачкою, яка не визнає що він разом з нею являється співвласником житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок.

24 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення та уточнення позовних вимог. Мотивуючи заяву ти, що відповідачка ОСОБА_2 протягом тривалого часу їх спільного проживання у шлюбі спільні зароблені ними кошти вносила на грошові рахунки в АТ КБ «Приватбанк» в національній та іноземній валютах, а тому вважає, що дані кошти являються спільною власністю подружжя та підлягають поділу 1/2 на 1/2 частини між позивачем та відповідачем.

Таким чином, просив суд: визнати жилий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, що знаходиться за цією ж адресою площею 0,1000 га, кадастровий номер :05:002:0516, земельну ділянку площею 0,0990 га за цією ж адресою, кадастровий номер :05:002:0517, а також грошові кошти, що знаходяться на рахунках відкритих відповідачем ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в жилому будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , що позначений в технічній характеристиці як: жилий будинок - «А», веранда - «а», «Б» - сарай, «б» - сарай, «В» - літня кухня, В/під - погріб, «Г» - гараж, «Д» - убиральня, №1 - ворота з хвірткою, №2 - огорожа, №3 - ганок з козирком, а також право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :05:002:0516 та на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0990 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:002:0517.

Поділити в рівних долях, тобто 1/2 та 1/2 частки між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 кошти, що знаходяться на відкритих ОСОБА_2 рахунках в АТ КБ «Приватбанк», на рахунках цього банку в національній валюті:

НОМЕР_1 - 166322,47 грн;

НОМЕР_2 - 349000,24 грн;

НОМЕР_3 - 505326,28 грн;

та визнати в цих частках за ОСОБА_1 право власності на кошти в загальній сумі 510324,49 грн та за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на кошти в загальній сумі 510324,50 грн в порядку їх розподілу між ними на 1/2 та 1/2 частки.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу на 1/2 та 1/2 частки на валютному рахунку НОМЕР_4 - з залишком коштів 2955,18 євро, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк», право власності на 1477,59 євро, а також за відповідачкою ОСОБА_2 в порядку їх розподілу на 1/2 та 1/2 частки на валютному рахунку НОМЕР_4 - з залишком коштів 2955,18 євро, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк», право власності на 1477,59 євро.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року позов задоволено.

Визнано жилий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, що знаходиться за цією ж адресою площею 0,1000 га, кадастровий номер :05:002:0516, земельну ділянку площею 0,0990 га за цією ж адресою, кадастровий номер :05:002:0517, а також грошові кошти, що знаходяться на рахунках відкритих відповідачем ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в жилому будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , що позначений в технічній характеристиці як: жилий будинок - «А», веранда - «а», «Б» - сарай, «б» - сарай, «В» - літня кухня, В/під - погріб, «Г» - гараж, «Д» - убиральня, №1 - ворота з хвірткою, №2 - огорожа, №3 - ганок з козирком, а також право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :05:002:0516 та на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0990 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:002:0517.

Поділено в рівних долях, тобто 1/2 та 1/2 частки між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 кошти, що знаходяться на відкритих ОСОБА_2 рахунках в АТ КБ «Приватбанк», на рахунках цього банку в національній валюті:

НОМЕР_1 - 166322,47 грн;

НОМЕР_2 - 349000,24 грн;

НОМЕР_3 - 505326,28 грн;

та визнати в цих частках за ОСОБА_1 право власності на кошти в загальній сумі 510324,49 грн та за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на кошти в загальній сумі 510324,50 грн в порядку їх розподілу між ними на 1/2 та 1/2 частки.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку розподілу на 1/2 та 1/2 частки на валютному рахунку НОМЕР_4 - з залишком коштів 2955,18 євро, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк», право власності на 1477,59 євро, а також за відповідачкою ОСОБА_2 в порядку їх розподілу на 1/2 та 1/2 частки на валютному рахунку НОМЕР_4 - з залишком коштів 2955,18 євро, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк», право власності на 1477,59 євро.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15140 грн витрат зі сплати судового збору за подання позову та 908,40 грн за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення суду мотивоване тим, що нерухоме майно, грошові кошти, набуті подружжям в період їх перебування у шлюбі, а тому є їх спільним майном, яке підлягає поділу в рівних частках.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із недоведеністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушено норми процесуального та матеріального права, тому просила скасувати рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив усі докази та обставини справи, зробив невірні висновки щодо статусу майна, що було предметом судового розгляду, застосувавши норми ст.60 СК України замість 57 СК України, порушив принцип змагальності та диспозитивності судового розгляду відмовивши у прийнятті зустрічного позову до розгляду із первісним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя (постанова Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 755/11605/21, провадження № 61-11935св22).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

За частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, конструкція статей 60, 70 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 761/8710/15-ц, провадження № 61-21186св21).

Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, вирішуючи питання про поділ майна подружжя, встановивши факт набуття цього майна подружжям у період перебування в шлюбі, застосуванню підлягають положення статей 60, 70 СК України з урахуванням презумпції спільності права власності подружжя на майно (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2024 року у справі № 522/3192/21, провадження № 61-8094св23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 1978 року позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Голицькій сільській раді Іллінецького району Вінницької області, актовий запис №4 відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 .

За час перебування в шлюбі за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 вересня 2014 року.

Також за час перебування в шлюбі за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0990 га, кадастровий номер :05:002:0517, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ №399885 від 30 жовтня 2009 року.

Крім того, за час перебування в шлюбі за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10000 га, кадастровий номер :05:002:0516, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ №399884 від 30 жовтня 2009 року.

Відповідно розпорядження міського голови Іллінецької міської ради Вінницької області № 81-01.7 від 30 грудня 2015 року було вирішено в місті Іллінці перейменувати вулицю «Радянська» на «Велика Голицька».

Крім того, за час перебування в шлюбі ОСОБА_2 мала у власності грошові кошти на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» а саме:

НОМЕР_1 , дата відкриття 29 січня 2019 року, залишок - 166322,47 грн;

НОМЕР_4 , дата відкриття 29 січня 2019 року, залишок - 2955,18 євро;

НОМЕР_2 , дата відкриття 21 вересня 2021 року, залишок - 349000,24 грн;

НОМЕР_3 , дата відкриття 07 грудня 2021 року, залишок - 505326,28 грн, що підтверджується інформацією з АТ КБ «Приватбанк» від 06 березня 2025 року №20.1.0.0.0/7-250226/51737-БТ.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірне нерухоме майно, грошові кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу у порядку, визначеному частиною першою статті 70 СК України.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За положеннями частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Приписи частини третьої статті 61 СК України кореспондують положенню частини четвертої статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 641/8099/20, провадження № 61-4595св23.

З урахуванням встановлених обставин та того, що відповідачка не спростувала презумпцію спільності майна подружжя, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вказане майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Також враховуючи, що ч.2 ст.61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що грошові кошти є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягають поділу між сторонами.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги в тому, що спірні земельні ділянки є особистою приватною власністю відповідачки.

У пункті 8-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана у власність громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши вищевказані роз`яснення, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ земельних ділянок, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.