Єдиний унікальний номер 725/2117/25
Номер провадження 2/725/609/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року Чернівецький районний суд міста Чернівців

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Заяц Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (м.Київ б.Лесі Українки,26, офіс 411) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Чернівецького районного суду міста Чернівців із вказаними вище позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 04.06.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 331785-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

04.06.2023 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення кредитного договору на умовах визначених офертою шляхом направлення через ІТС одноразового ідентифікатора UA-7968.

Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав та надав Позичальнику грошові кошти у сумі 20 000грн. зі сплатою 1,14874498 процентів за кожен день користування кредитом. Натомість, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти на загальну суму 4330грн.

Станом на 14.09.2024 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за наданим кредитом у розмірі 80 141грн., з яких: 20 000грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту; 58 024,75грн. сума прострочених платежів по процентах, 2116,25грн. - сума прострочених платежів за комісією.

Просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 80141грн., а також 2422,40грн. сплаченого судового збору.

У прохальній частині позову представник позивача просив розглядати справу у його відсутність. Позов підтримав та просив його задовольнити.

22.05.2025 відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позов (а.с.74-78).

Зазначив, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 331785-КС-005 є необґрунтованими, оскільки Банком не доведено належним чином факту укладання вказаного вище договору. Зокрема Візуальна форма послідовності дій Клієнта сформована позивачем самостійно та не несе жодної доказовості, не є випискою із сайту інформаційно-комунікаційної системи щодо послідовності дій Кредитодавця та Клієнта. Більше того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що сторони дійсно здійснили описані у візуальній формі дії і всі описані дії фактично відбулися.

вважає, що наданих позивачем доказів недостатньо для підтвердження обставин, викладених у позові, зокрема отримання ним одноразового ідентифікатора та реєстрації в особистому кабінеті.

Окрім того, звертав увагу на те, що вимога позивача щодо стягнення з нього комісії за надання кредиту є незаконною, оскільки фінансова установа надає кредит і за нього він отримує плату у вигляді процентів за користування кредитом. Видача кредиту є послугою, за яку позивач отримує плату у вигляді відсотків, однак ніяк не додатковою та супутньою послугою Кредитодавця, за яку він може нараховувати, окрім плати за кредит, ще додатково комісію.

Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом на підтвердження заборговонасті за кредитним договором, оскільки до нього включена заборгованість за комісією. Більше того, за рахунок сплачених ним коштів за кредитним договором була погашена комісія, що грубо суперечить вимогам чингного законодавства.

Просив у задоволені позову відмовити.

29.05.2025 представник ТОВ «Бізнес Позика» подала до суду відповідь на відзив (а.с.80-108), де позивач вказує, що доводи відповідача, викладені у відзиві, вважає надуманими, не підтверджені жодними доказами та такими, що суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених у Постановах ВС.

Так, укладений між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 договір про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», а тому у даній справі належними й допустимими доказами підтверджено факт укладання кредитного договору. Кошти у розмірі 20000грн. були перераховані позивачем на банківську картку відповідача, номер якої він вказав при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.

Також належним є розрахунок заборгованості, оскільки здійснений, виходячи з умов кредитного договору та узгоджується із матеріалами справи. Незважаючи на те, що відповідач не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості, свого розрахунку не надає.

Позичальнику були запропоновані Банком умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту. Відповідач погодився із умовами договору та підписав його. Звертав увагу суду на те, що у кредитних договорах ТОВ «Бізнес позика» встановлена комісія саме за надання кредиту, яка є разовою, та розмір якої є незмінним, що не заборонено законом.

Просила позов задовольнити.

У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що 04.06.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №331785-КС-005 про надання кредиту (24-36).

04.06.2023 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення кредитного договору, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС одноразового ідентифікатора UA-7968.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.8 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

Таким чином, між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №331785-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію»

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п.п.2.1-п.п.2.11 Договору, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (Далі Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, спатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що стандартна процентна ставка є фіксованою та становить 2,00000000 в день; 1,14874498 занижена процентна ставка в день, комісія за надання кредиту становить 3000грн. Дата повернення кредиту 19.11.2023.

Згідно п.п.3.2 Кредитного договору, протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються за ставкою у п.2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3.2.3 та Додатку №1 до Договору і розраховується в порядку описаному нижче.

Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту на дату видачі кредиту. Розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору (п.п.2.5 Договору).

Відповідно до п.п.7.3.1 Кредитного договору, позичальник підтвердила, що отримала від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч.2 ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розмішені на сайті Кредитодавця.

Крім того, сторонами правочину під час його укладання, було погоджено графік платежів, який зазначений у п.2.3. та Додатку №1 до Договору.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , уклавши договір № 331785-КС-005 від 04.06.2023 в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому, на думку суду, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Втім таких доказів відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання вказаного кредитного договору між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем.

Судом встановлено, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника (номер якої вказано при заповнені анкетних даних під час оформлення кредиту).

Так, згідно Виписки АТ КБ «Приватбанк» від 15.08.2025, платіжна картка № НОМЕР_1 належить саме ОСОБА_1 , номер якої він зазначив у кредитному договорі. 04.06.2024 на банківську картку відповідача були зараховані кошти у розмірі 20000грн. (а.с.139-142).

Крім того, згідно розрахунку заборгованості відповідач здійснював часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі, чим вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки (а.с.12-16).

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.12.2020 (справа №127/23910/14-ц).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання.

Разом з тим, відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконав.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, у відповідача станом 14.09.2024 виникла заборгованість за наданим кредитом у розмірі 80 141грн., з яких: 20 000грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту; 58 024,75грн. сума прострочених платежів по процентах, 2116,25грн. - сума прострочених платежів за комісією (а.с.12-15).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, а також у ньому відображено часткове погашення відповідачем заборгованості, а тому приймається судом як належний та допустимий доказ заборгованості за договором.

Згідно з позицією Верховного Суду у постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

Вищенаведене спростовує доводи відповідача про те, що розмір заборгованості не підтверджений належними доказами.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

ОСОБА_1 не спростував розмір заборгованості за кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим позивачем та відповідачем не надано контррозрахунок, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості.

Також у разі неможливості самостійно надати розрахунок заборгованості, відповідач має право заявити клопотання про призначення судової економічної експертизи, проте також цього не зробив.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 760/14330/15-ц та від 08 жовтня 2023 року у справі № 489/192/17.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідач неналежно виконує взяті зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Щодо стягнення з відповідача комісії, то суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Так, п.п. 2.5 Договору, погодженого сторонами, передачена комісія за надання кредиту у розмірі 3000грн.

Згідно ч. 3ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту.

Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).

Інакше кажучи, банк неуповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно.

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті комісії за кредитом не підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сплачені ОСОБА_1 кошти 18.06.2023 були враховані позивачем на погашення комісії у розмірі 883,75грн. (а.с.12). За таких обставин, відповідач має право звернутися до позивача із вимогою про повернення сплачених коштів у розмірі 883,75грн. чи оскаржити у судовому порядку пункт щодо включення до умов договору споживчого кредиту додаткову плату у вигляді комісії та зобов`язати перерахувати заборгованість.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (ЄДРПОУ 41084239, м.Київ бульвар Лесі Українки,26, офіс 411) заборгованість за Договором № 331785-КС-005 про надання кредиту від 04.06.2023 у розмірі 78 024 (сімдесят вісім тисяч двадцять чотири)грн.75коп. та судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2358 (дві тисячі триста п`ятдесят вісім)грн. 43коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Вольська-Тонієвич О. В.