КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/2644/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
10 вересня 2025 року м. Київ
У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сорекс Компані» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Сорекс Компані» грошові кошти у сумі 370 754 грн 78 коп., з яких сума безпідставно набутих коштів складає 282 730 грн 00 коп. та проценти за користування грошовими коштами у сумі 88 024 грн 78 коп., а також судовий збір у розмірі 5 561 грн 32 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач та її представник не надали суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів, в той же час, як вбачається з дійсних обставин справи відповідачу від ТОВ «Сорекс Компані» були перераховані вищевказані кошти.

Тому суд першої інстанції вважав, що оскільки між сторонами будь-яких договорів чи інших правочинів не укладалось та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи, викладені в позовній заяві, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість доведеність в ході судового розгляду позовних вимог, в зв`язку з чим позов ТОВ «Сорекс Компані» в частині про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 282730, 00 грн підлягає задоволенню, а отримані відповідачем кошти підлягають стягненню в судовому порядку.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що спірні кошти перерахувались відповідачці відповідно до укладеного між нею та відповідачем договору поворотної фінансової допомоги. Зазначене підтверджується в тому числі банківською випискою по рахунку позивача та платіжними дорученнями, які були додані представником позивача до позовної заяви. Звертає увагу суду, що позивач добровільно, за відсутності будь-якої помилки, перерахував кошти відповідачу, знаючи, за твердженням самого позивача, що між ними відсутнє зобов`язання та за відсутності доказів договірних умов щодо подальшого повернення або недобросовісного відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Київського апеляційного суду 11.11.2024 року, представник ТОВ «Сорекс Компані» зазначав, що наявність у платіжних документах посилання на договір №4-ФД не доводить його реального існування, а лише підтверджує схему виведення коштів, яка була можлива завдяки службовому становищу відповідачки та її доступу до фінансової документації товариства. В даній ситуації має місце не суперечлива поведінка позивача, а виявлення та намагання виправити наслідки зловживань з боку колишнього працівника, що повністю відповідає принципам справедливості та добросовісності. Відповідачка проігнорувала законну вимогу кредитора, не надала жодних пояснень щодо підстав отримання значної суми коштів (282730,00 грн), не представила жодних доказів правомірності утримання коштів, не запропонувала жодного варіанту вирішення спору. Така недобросовісна поведінка у відносинах з кредитором, в сукупності з іншими обставинами справи, є переконливим доказом фіктивності договору та безпідставності набуття коштів відповідачкою. Представник позивача просив залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 серпня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ТОВ «Сорекс Компані» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів залишено без задоволення. Вирішено питання судових витрат.

Постанова апеляційного суду від 10.09.2025 року мотивована тим, що спірні кошти перераховувалися відповідачці відповідно до укладеного договору. Зазначене підтверджується банківською випискою позивача та платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи. Позивачем не було надано до суду доказів проведеної фінансової перевірки стану податкового та бухгалтерського обліку, фінансової звітності, однак регулярність та тривалість платежів прямо свідчать, що це була неодноразова фінансова операція.

Крім того, колегією суддів зазначено, що укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги № 4-ФД від 04 квітня 2019 року сторонами не оспорювався, в судовому порядку недійсним не визнався, що дає підстави вважати правомірність даного договору, а тому всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що переказ спірних коштів здійснювався позивачем на підставі укладеного договору № 4-ФД від 04.04.2019 року, позивач в свою чергу на виконання зазначеного договору здійснював переказ коштів на банківський рахунок позивача. Таким чином, відповідач мала правову підставу для отримання грошових коштів та отримала їх згідно укладеного між сторонами договору № 4-ФД від 04.04.2019 року про надання поворотної фінансової допомоги.

Однак, з висновками викладені у постанові Київського апеляційного суду від 10.09.2025 року по справі № 759/14755/22 не погоджуюсь з огляду на таке.

Відповідно до ст. 35 ЦПК питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті, проте частиною 3 статті 35 ЦПК є визначено, що суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Вважаю за необхідне скористатись вказаною нормою процесуального права та викласти письмово свою окрему думку стосовно розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюють іншими положеннями ЦК України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однієї сторін:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі N 910/17324/19 (провадження N 12-12гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з фільтрованої виписки за період з 04.04.2019 року по 01.08.2020 року позивачем ТОВ «Сорекс Компані» було перераховано грошові кошти у загальній сумі 282730 грн 00 коп. з призначенням платежу поворотня фінансова допомога згідно договору №4-ФД від 04.04.2019 року (а.с.9-12 том 1).

Факт перерахування вказаних грошових коштів на рахунок відповідача ОСОБА_1 підтверджується платіжними дорученнями №121 від 05.04.2019 року, №137 від 19.04.2019 року, №138 від 20.04.2019 року, №139 від 22.04.2019 року, №144 від 27.04.2019 року, №146 від 02.05.2019 року, №150 від 08.05.2019 року, №160 від 17.05.2019 року, №185 від 07.06.2019 року, №193 від 13.06.2019 року, №215 від 01.07.2019 року, №218 від 05.07.2019 року, №2020 від 09.07.2019 року, №226 від 12.07.2019 року, №228 від 12.07.2019 року, №246 від 26.07.2019 року, №256 від 02.08.2019 року, №261 від 09.08.2019 року, №274 від 21.08.2019 року, №278 від 30.08.2019 року, №285 від 11.09.2019 року, №293 від 17.09.2019 року, №302 від 23.09.2019 року, №307 від 04.10.2019 року, №322 від 21.10.2019 року, №328 від 24.10.2019 року, №338 від 05.11.2019 року, №341 від 07.11.2019 року, №347 від 11.11.2019 року, №356 від 21.11.2019 року, №360 від 22.11.2019 року, №363 від 26.11.2019 року, №371 від 04.12.2019 року, №381 від 14.12.2019 року, №388 від 20.12.2019 року, №392 від 24.12.2019 року, №394 від 27.12.2019 року, №404 від 10.01.2020 року, №413 від 20.01.2020 року, №415 від 24.01.2020 року, №422 від 31.01.2020 року, №423 від 07.02.2020 року, №435 від 21.02.2020 року, №439 від 25.02.2020 року, №441 від 29.02.2020 року, №443 від 10.03.2020 року, №451 від 19.03.2020 року, №455 від 06.04.2020 року, №458 від 10.04.2020 року, №462 від 21.04.2020 року, №468 від 08.05.2020 року, №472 від 17.06.2020 року, №481 від 22.06.2020 року, №488 від 03.07.2020 року, №493 від 17.07.2020 року (а.с. 13-67 том 1).

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем надсилалась на адресу відповідача вимога про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, яка була залишена без відповіді та виконання (а.с.68 том 1).

Сторона відповідача в заперечення позовних вимог надала до суду копію договору від 04.04.2019 року №4-ФД про надання поворотної фінансової допомоги, згідно з умовами якого, позикодавець ТОВ «Сорек Компані» в особі директора ОСОБА_2. надає позичальнику ОСОБА_1 поворотну фінансову допомогу (ас. 84-85 (а.с.68 том 1),).

В ходу розгляду справи представник позивача ТОВ «Сорекс Компані» заперечував проти укладення вказаного договору та заявив клопотання про призначення у справі судово почеркознавчої експертизи (а.с. 105-107 том 1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2023 року (з урахуванням ухвали суду від 03.11.2023 року про виправлення описки, а.с. 181 том 1) клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сорекс Компані» - адвоката Пономаренко Валерія Ігоровича про призначення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 759/14755/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сорекс Компані» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено.

Призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська 6).

На вирішення експертам поставлено наступні питання:

- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в розділі 9 «Реквізити та підписи сторін» в графі «Підпис» директором ТОВ «Сорекс Компані» ОСОБА_2 в договорі №4-ФД про надання поворотної фінансової допомоги від 04.04.2019 року?

Зобов`язано ОСОБА_2 надати вільні, умовно-вільні та експерементальні зразки почерку і підпису (а.с. 143-144 том 1).

02.11.2023 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання необхідних матеріалів, в якому поміж іншого, просить надати оригінал досліджуваного документа (договір), вільні та експерементальні зразки почерку ОСОБА_2 (а.с. 178-179 том 1).

Суд першої інстанції на виконання вимог експерта надіслав перелік наданих стороною позивача документів для проведення зазначеної експертизи (а.с. 185-187 том 1).

Між тим, суд першої інстанції листом від 22.11.2023 року повідомлено експертну установу про неможливість надання у розпорядження судового експерта оригінал досліджуваного документа (договір), оскільки відповідач по справі ОСОБА_1 повідомила про неможливість надання даного документу (а.с. 188 том 1).

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

15.02.2024 року до суду першої інстанції надійшов лист про залишення ухвали суду від 27.06.2023 року без виконання, разом з повернення матеріалів справи. Зі змісту листа встановлено, що судова почеркознавча експертиза може бути виконана лише за оригіналом досліджуваного документа, згідно п. 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених наказом Мін`юсту України від 08.10.1998 № 53/5 та зареєстрованих в Мін`юсті України 03.11.1998 за № 705/3145 (зі змінами та доповненнями) «Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів» (а.с. 189-190 том 1).

Отже, як встановлено, під час розгляду справи суд першої інстанції, з огляду на те, що сторона позивача заперечувала наявність укладеного договору № 4-ФД про надання поворотної фінансової допомоги від 04 квітня 2019 року між ТОВ «Сорекс Компані» та ОСОБА_1 , та з огляду на долучену відповідачкою до відзиву на позовну заяву копію вказаного договору, суд першої інстанції зобов`язав відповідачку надати оригінал договору № 4-ФД про надання поворотної фінансової допомоги від 04 квітня 2019 року, задля необхідності проведення призначеної у справі судово почеркознавчої експертизи.

Однак відповідачка на вимогу експерта експертної установи про надання оригіналу вказаного документу, що є предметом спору, оригінал договору № 4-ФД про надання поворотної фінансової допомоги від 04 квітня 2019 року не надала.

Вважаю, що такими діями відповідачка фактично ухилилась від проведення експертизи, не надавши для її проведення оригінал договору, що призвело до неможливості проведення експертизи з метою встановлення факту виконання підпису від імені ОСОБА_2 в договорі та його наявності в природі, а іншими доказами факт підписання особою документу та його дійсність не може бути доведений або спростований.

Отже на підставі ст. 109 ЦПК України, суд може визнати факт відсутності договору від 04.04.2019 року, оскільки відповідач ухилилась від подання оригіналу договору експертам та від участі в експертизі.

Оскільки позивач заперечував факт укладення договору від імені ТОВ «Сорекс Компані», а відповідачка не надала для огляду та проведення судово-почеркознавчої експертизи оригіналу договору № 4-ФД про надання поворотної фінансової допомоги від 04 квітня 2019 року, надана відповідачкою копія договору не є допустимим доказом, а відтак вважаю, що позивач довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, погоджуюсь з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки відсутні підстави вважати, що між сторонами укладався договір, який є предметом спору, та на підставі якого виникли спірні правовідносини між сторонами.

Тому згідно статті 375 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 06.08.2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 без задоволення.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.П. Сушко