Справа № 214/2704/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

30 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сіденка С. І.

за участю секретаря судового засідання Розстальної К.В.

представник позивача Тімофєєва О. А.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , а інтересах якої діє адвокат Тімофєєва О. А. звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обгрунтування позовних вимог посилається, на те що після припинення відносин між сторонами діти залишились проживати з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач, як батько не цікавиться життям дітей, йому байдуже з ким проживають діти і хто займається їхнім вихованням, чим ухилеється від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків. Через ненадання відповідачем допомоги дітям, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, який рішенням Софіївський районний суд Дніпропетровської області від 02.03.2020 року задоволено та в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Заборгованість по аліментах станом на 11.08.2023 року становить 333333,14 грн. На теперішній час малолітні діти, тимчасово мешкають з моєю матір`ю, рідною бабусею дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дана дія була вимушеною, оскільки я повина працювати та заробляти гроші за кордоном, щоб утримувати своїх малолітніх дітей, що підтверджується заявою про згоду на залучення до виховання моїх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , 26 серпня 2015 року, засвідченою 29 січня 2025 року приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Гуц Ю. В. Тому враховуючи байдужість відповідача до своїх дітей та ухилення від виконання покладених на нього законом обов`язків, просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року відкрито провадження та прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року задоволено заяву про виклик свідків, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тімофєєва О.А. на позовних вимогах наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.

Конверти з рекомендованими повідомленнями та судовими повістками з повідомленням про судові засідання, направлені зареєстровану адресу місця проживання відповідача повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 18 березня 2021 року у справі №443/3142/24, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17) є достатніми для того, щоб вважати повідомлення належним.

Відповідно до трекінгу поштового відправлення Укрпошти №667 та 921 конверт з рекомендованим повідомленням про судове засідання направлені на зареєстровану адресу місця проживання відповідача, повернулися.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду з підстав, викладених у тексті висновку.

Інші заяви та клопотання не надходили.

Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Свідок ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснила, що діти проживають разом з нею, оскільки донька надала через нотаріуса довіреність, про залучення мене рідну бабусю до виховання дітей, щоб не перешкоджати нормальному розвитку кожного з дітей.

Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що позивачка ОСОБА_1 дітей дуже любить, дбає про них, вона зараз перебуває на заробітках за кордоном, гроші надсилає бабусі. Щодо відповідача пояснила, що за весь час, що знає родину відповідача ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що діти проживають разом з бабусею, оскільки позивачка перебуває за кордоном на заробітках, діти всім забезпечені, батька дітей ніколи не бачила, весь час говорять лише про маму та бабусю.

Оскільки належним чином повідомлений відповідач повторно не з`явилась у судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, та враховуючи позицію позивача суд вважає за можливе, відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):

- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтва ми про народження дітей.

Фактичні відносини між сторонами припинено.

Відповідач не бере участі у вихованні малолітніх дітей, не займається їх вихованням, не проявляє до дітей батьківської уваги та турботи, не провідує дітей, не опікується їх здоров`ям, інтересами та потребами дітей, не спілкується з ними, матеріально та морально не підтримує. Всі питання щодо виховай вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходиться повному утриманні позивача.

Відповідно до характеристик на учнів Новоюлівської гімназії Софіївської селищної ради Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню дітей, бере активну участь у житті дітей, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами дітей.

Згідно виконавчого листа Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 року (справа №193/1600/19) стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Заборгованість по аліментах станом на 11.08.2023 року становить 333333,14 грн.

На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідач не виконує покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я свого малолітньої дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не створює умов для отримання нею освіти, що є підставою для позбавлення його батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно висновку Служби у справах дітей виконкому Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради від 09.07.2025 року про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 2018 року перебувають під наглядом в амбулаторії загальної практики та сімейної медецини№3 комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги№4 Криворізької міської ради та мають укладені декларації з сімейним лікарем-педіатром, мати бере активну участь у житті дітей, батько не приходить і не цікавиться дітьми. Однак оскільки ОСОБА_2 під час здійснення неодноразових візитів за його адресою комісії ні разу ніхто не відчиняв на залишенні запрошення з контактними номерами телефонів не відредаговано, тому при винесенні рішення виконком покладається на розсуд суду.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Так, відповідачем ОСОБА_2 свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Такі життєві умови були обрані відповідачем, що підтверджується письмовими доказами та показами свідків.

Судом також приймається до уваги, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання, що підтверджується як письмовими матеріалами справи, так і показами свідків.

Установлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21).

Тому урахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дітей, а також те, що відповідач фактично не виконує свої батьківські обов`язки, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.

Позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 у судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми (постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21).

Крім того, частиною 3 статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Виконавчим листом від 02 березня 2020 року у справі № 193/1600/19 (провадження № 2/193/121/20) стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окремо та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 28 листопада 2019 року. Борг по аліментам станом на 11.08.2023 року становить 333333,14 грн.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений судовий збір відповідно до норм ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Керуючись статтями 4, 12, 81, 141, 259, 263-265, 288,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позов ОСОБА_1 - повністю.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Сіденко