ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8398/25 Справа № 203/1995/23 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Триполець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №203/1995/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кенжиної Олени Олександрівни на рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Колесніченко О.В., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 , який уточнила 25 квітня 2023 року, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі однієї чверті (1/4) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 листопада 2021 року і до досягнення нею повноліття.

Також зазначає, що виконання зазначеного судового наказу знаходиться на примусовому виконанні Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси).

Вказує, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, хоча має приватне підприємство, що працює, жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Зауважує, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює свою діяльність у сфері роздрібної торгівлі текстильними виробами. В той же час аліменти відповідачем жодного разу не сплачувались та згідно розрахунку ДВС за період з листопада 2021 року по лютий 2023 року заборгованість складає 56 817,64 грн., що нарахована за середньомісячною заробітною платою по регіону в м.Дніпрі.

У зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь розраховану за період з лютого 2022 року по травень 2023 року суму неустойки по аліментам у розмірі 138012,02 грн.

Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2022 року по 31 травня 2023 року в сумі 57 916 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з такими рішеннями суду представник ОСОБА_2 - адвокат Кенжина О.О. подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що дане рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при вирішення спору суд мав виходити із позовних вимог, заявлених стороною, та не може виходити за межі таких вимог самостійно збільшуючи їх.

Зазначає, що позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2022 року по 29 лютого 2023 року, про це зазначено в позові, та визнавалося і не заперечувалось представником позивача.

Вказує, що позивач додав до позову розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з листопада 2021 року по лютий 2023 року (тобто за період, більший ніж заявлені позовні вимоги).

Звертає увагу, що виходячи із усталеної практики Верховного суду, за якою щомісячні платежі по аліментах, є окремими платежами, тому пеня стягується щодо відповідного конкретного щомісячного платежу, суд мав встановити, який розмір аліментів за заявлений позивачем період не було сплачено.

Зазначає, що підставою позову є заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 лютого 2022 по 29 лютого 2023 року, тобто за 13 календарних місяців.

Вважає, що загальний розмір заборгованості по аліментах, що стали підставою для даного позову, складає 3 619,75 (щомісячний розмір аліментів, який в даний період не змінювався) помножити на 13 (місяців) = 47056,75 грн. Тобто, максимальний розмір пені, який може бути стягнутий в рамках заявлених позовних вимог складає 47 056,75 грн., а не 56817,64 грн. як зазначає позивач.

Зауважує, судом неправильно встановлено розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з лютого 2022 по лютий 2023 (включно), більше того з невідомих причин суд встановив, що розмір заборгованості за даний період складає 57 916 грн., що є більшим ніж у наданому позивачем розрахунку ДВС (в якому зазначено розмір 56 817,64 грн., та який включає три місяці, які є поза позовними вимогами листопад та грудень 2021 року та січень 2022 року).

Вказує, що неправильне встановлення судом першої інстанції загального розміру заборгованості за визначений самим позивачем як предмет спору період стало підставою для необґрунтованого стягнення пені у розмірі більшому ніж законодавчо можливий.

Також зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що постановою державного виконавця Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м.Дніпра, Черниш К.В. від 11 серпня 2023 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №69562215 на боржника ОСОБА_2 було накладено штраф в розмірі 14 983,24 грн.

Вважає, що оскільки даний штраф було накладено до моменту ухвалення рішення по справі та навіть до моменту звернення до суду, при розрахунку максимального розміру пені, яка може бути стягнута з відповідача, сума штрафу має бути відмінусована, тобто пеня зменшена на розмір застосованого штрафу. Тобто, розмір пені за прострочення сплати аліментів, який максимально допустимий до стягнення, має бути зменшено на 14 983,24 грн.

Звертає увагу, що суд першої інстанції неправильно застосовує положення ч.1 ст.196 СК України.

Зазначає, що відповідно до частини 2 статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, суду необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Звертає увагу, що застосування пені можливе лише у випадку наявності вини боржника у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, в іншому випадку - в задоволенні позову про стягнення неустойки має бути відмовлено.

Зазначає, що ОСОБА_2 не було відомо про факт відкриття виконавчого провадження №69562215, постанова державного виконавця про відкриття даного виконавчого провадження щодо стягнення аліментів йому не вручалася та не надсилалася. Матеріали виконавчого провадження взагалі не містять жодних доказів направлень/вручень документів даного провадження.

Вказує, що більше семи років з 2017 року ОСОБА_2 не проживає на території України, та останнього разу був в Україні аж в січні 2019 року. І ця обставина продиктована не бажанням проживати за кордоном, а життєвою ситуацією.

Вказує, що оскільки весь цей час відповідач проживав за кордоном, та був знятий з реєстрації місця проживання, яке зазначено як його адреса в матеріалах ВП, він не міг знати про відкриття такого провадження, про примусове стягнення з нього аліментів та про виникнення заборгованості. Крім того, відповідач навіть не знав про наявність рішення про стягнення аліментів (а саме судового наказу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року по справі №203/4847/21), оскільки воно було ухвалено в порядку наказного провадження, з матеріалами даної справи представник відповідача ознайомився лише 18 грудня 2024 року.

Звертає увагу суду, що після ознайомлення з матеріалами даного ВП, відповідачем була погашена в повному обсязі вся заборгованість зі сплати аліментів, а також штраф та виконавчий збір на загальну суму 121 586,64 грн., що підтверджується квитанцією від 16 грудня 2024 року.

Вказує, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №69562215 від 18 грудня 2024 року - відповідач заборгованості не має.

Також звертає увагу, що виконавче провадження №69562215 є завершеним його повним виконанням, про що складено постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження, яка наявна в матеріалах справи.

Зазначене свідчить, що відповідач не мав наміру ухилятися від сплати аліментів та не заперечує проти необхідності утримувати дитину, а заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача. Доказів протилежного позивачем не надано. Таким чином підстави для стягнення пені відсутні, а в задоволенні позову мало бути відмовлено, але суд першої інстанції не врахував дані обставини.

У зв`язку з чим просить рішення Центрального районного суду м.Дніпра від 05 червня 2025 року по справі №204/1995/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лупан О.Є., скориставшись своїм правом, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому звикладеним у апеляційній скарзі позивач не погоджується та вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з урахуванням норм матеріального та процесуального права, а також з урахуванням обставин справи.

Вважає, що враховуючи предмет спору в даній справі та виходячи з характеру спірних правовідносин, судом вірно встановлено обставини, які мають значення для вирішення даної справи та входять до предмету доказування, встановлені на підставі письмових доказів, які є в матеріалах справи.

У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду м.Дніпра від 05 червня 2025 року - без змін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду заяву в якій зазначив, що у зв`язку з відсутності можливості забезпечити участь представника позивача у судовому засіданні, просив розглянути справу №216/3257/14-ц без представника позивача Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради за наявними у матеріалах справи документами. Викладену у відзиві на апеляційну скаргу правову позицію підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти доводів скарги, просила її відхилити.

Позивач, відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача та позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 08 грудня 2021 року виданий судовий наказ №203/4847/21 (провадження №2-н/0203/227/2021) про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті (1/4) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 листопада 2021 року і до досягнення нею повноліття (а.с.20).

24 лютого 2021 року державним виконавцем Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коваленко У.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69562215 з примусового виконання судового наказу №203/4847/21, що виданий Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 08 грудня 2021 року (а.с.21, 22).

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження з дотриманням вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» направлена рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання боржника ( АДРЕСА_1 ).

За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що складений державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Черниш К.В., станом на 06 березня 2023 року, відповідач ОСОБА_2 має заборгованість за період з листопада 2021 року по лютий 2023 року у загальному розмірі 56 817,64 грн., що розрахований державним виконавцем із середньомісячної заробітної плати по регіону в м.Дніпрі (а.с.55, 56).

За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що складений державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Зелінським В.Ф., станом на 18 грудня 2024 року ОСОБА_2 заборгованість за період листопада 2021 року по грудень 2023 року в розмірі 93015,14 грн. сплачена у січні 2024 року, у зв`язку з чим станом на січень 2024 року заборгованість відсутня (т.2 а.с.75, 76).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №69562215 державним виконавцем 31 серпня 2022 року винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. (т.2 а.с.28-39).

Постановою державного виконавця від 11 серпня 2023 року у зв`язку з наявною у боржника заборгованості по аліментам понад 12 місяців накладений штраф в розмірі 14983,27 грн. (т.2 а.с.67, 68) .

19 лютого 2025 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боргу по аліментам в повному обсязі з урахуванням штрафу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (т.2 а.с.80, 81).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах №572/1762/15-2 від 25 квітня 2018 року, № 333/6020/16 від 03 квітня 2019 року, щодо правил обчислення пені по аліментам.

При цьому, суд першої інстанції врахував положення абз.2 ч.1 ст.196 СК України та вирахував із даної заборгованості суму штрафу за постановою держвиконавця від 11 серпня 2023 року у розмірі 14983,27 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.

Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Стаття 196 СКУ встановлює, що за прострочення сплати аліментів на користь дитини нараховується пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100% від загальної суми заборгованості.

Абзацом другим ч.1 ст.196 СК України передбачено, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 08 грудня 2021 року виданий судовий наказ № 203/4847/21 (провадження №2-н/0203/227/2021) про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті (1/4) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 листопада 2021 року і до досягнення нею повноліття.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кенжина О.О.не заперечувала існування у нього заборгованості зі сплати аліментів, проте наводила аргументи відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам через необізнаність її довірителя про відкриття виконавчого провадження №69562215, та взагалі про наявність судового наказу про стягнення аліментів. Крім того, представник відповідача зазначила, що 16 грудня 2024 року вся заборгованість, з урахуванням накладених штрафів (14 983,24 грн.) була сплачена на загальну суму 121 586,64 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 про необізнаність відповідача спростовуються встановленими судом обставинами справи, та не підтверджуються належними та допустимими доказами, та вони були предметом дослідження судом першої інстанції.

Зокрема суд обґрунтовано послався на принцип добросовісності, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. З суб`єктивної сторони він передбачає усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Він включає в себе неприпустимість зловживання правом, тобто здійснення прав та свобод особи не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці є зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Подібні висновки містяться й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315cв018).

Судом оцінені доводи представника відповідача щодо його (позивача) постійного - з 2019 року, проживання в Сирії і неможливості отримання ним повідомлень в Україні, за зазначеною позивачем адресою. Лише після ознайомлення у грудні 2024 року з матеріалами цивільної справи представника позивача, йому стало відомо про наявність справи в суді.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, щодо відхилення даних доводів, як і обґрунтованого судом відхилення доводів про необізнаність відповідача про наявність порушеного виконавчого провадження щодо примусового стягнення аліментів на дитину з підстав зазначених судом.

Крім того, встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період не перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд вірно застосував положення частини першої статті 196 СК України та дійшов правильного висновку про стягнення пені за період з лютого 2022 року по травень 2023 року у розмірі 57 916,00 грн. (3 619,75 грн. х 16 місяців з лютого 2022 року по травень 2023 року = 57 916,00 грн.), тобто не більше 100 відсотків заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу, що позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2022 року по 29 лютого 2023 року, спростовуються матеріалами справи, а саме уточненою позовною заявою, яка в своєму тексті містить період за який позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів, а саме за період з лютого 2022 року по травень 2023 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції неправильно застосував абз.2 ч.1 ст.196 СК України, також спростовується висновками, які містяться у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, з яким погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ідентичні запереченням, викладеним стороною відповідача у відзиві на позов, були предметом дослідження судом першої інстанції, їм надана правильна правова оцінка. Доводи скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування рішення суду.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та задовольнив частково заявлений позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кенжиної Олени Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 05 червня 2025 року у цивільній справі №203/1995/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 24.09.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв