Провадження № 2/643/6563/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Замікула Б.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Головченко Е.А., звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого Центральним районним у місті Дніпрі відділом РАЦС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області 10.09.2019, актовий запис

№ 556.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Із матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином Китайської Народної Республіки, а місце його реєстрації проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . Даних про місце проживання відповідача в Україні, отримання ним посвідки на проживання в України матеріали позовної заяви не містять.

Отже, враховуючи, що позивачка є громадянкою України, а відповідач громадянином Китайської Народної Республіки, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою «іноземний елемент». У зв`язку з чим при вирішенні спору про розірвання шлюбу в судових органах України необхідно враховувати положення Закону України «Про міжнародне приватне право», міжнародних договорів, з урахуванням вимог ЦПК України та нормативно-правових актів України.

За правилами ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Положенням ст. 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки адреса проживання відповідача знаходиться за межами України, іншого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) відповідача на території України суду не відомо, тому, відповідно до ст. 498 ЦПК України, суд України повинен звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про міжнародне приватне право», якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

В рамках Гаазької конвенції з питань цивільного процесу від 01.03.1954 Україна має отримувати допомогу, серед іншого, від такої країни як Китай (адміністративна область Макао).

Крім того, взаємовідносини з Китайською Народною Республікою врегульовані Договором між Україною і Китайською Народною Республікою про правову допомогу у цивільних та кримінальних справах, який ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 2996-XII ( 2996-12 ) від 05.02.93.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Договору при зверненні з проханнями про надання правової допомоги з цивільних і кримінальних справ суди та інші компетентні установи Договірних Сторін зносяться між собою через свої центральні установи, якщо цим Договором не встановлено інше.

Як визначено ст. 3 Договору, обсяг правової допомоги передбачає виконання доручень про вручення документів і проведення інших процесуальних дій з цивільних та кримінальних справ, передбачених цим Договором.

При наданні правової допомоги кожна з Договірних Сторін користується державною мовою своєї країни з доданням завіреного перекладу всіх документів на державну мову іншої Сторони або на англійську мову (ст. 7 Договору).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації від 27.06.2008 № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02.07.2008 року № 573/15264, у разі, якщо при розгляді цивільної справи у суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном.

Згідно з п. 2.3 розділу ІІ вищевказаної Інструкції, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони надсилаються судом у порядку повідомлення, визначеного вказаною Інструкцією.

Враховуючи наведені вимоги міжнародного договору та національного законодавства, суд зобов`язаний забезпечити відповідача, який є громадянином Китайської Народної Республіки, інформацією про порушення українським судом провадження у справі проти нього, повідомити про дату, час і місце судового розгляду справи, про суть позовної вимоги, тощо. З цією метою суд має вручити відповідачу через Міністерство юстиції України та відповідні органи Китайської Народної Республіки копії відповідних документів з перекладом на державну мову запитуваної Сторони або англійську.

Разом з тим, позивачкою до позовної заяви не долучено належним чином засвідчений переклад позовної заяви та доданих до неї документів на офіційну мову договірної сторони для вручення відповідачу та проведення окремих процесуальних дій на території Китайської Народної Республіки.

Наведені вище обставини перешкоджають відкриттю провадження у цивільній справі.

Водночас суддя наголошує, що право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975).

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Недотримання позивачем приписів ст. 175, 177 ЦПК України, відповідно до ст. 185 ЦПК України, є підставою для залишення позову без руху та надання позивачу часу для усунення недоліків.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 258-261, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви впродовж десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити позивачу, якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Б.С. Замікула