№ 2/183/1936/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача Кузьміна Є. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань суду, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Тетяни Володимирівни, про:

- визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлої матері позивача ОСОБА_2 , за період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2020 року, у сумі 91 872,52 грн;

- стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь позивача ОСОБА_1 недотриманої пенсії його померлої матері, за період з 01 березня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 91 872,52 грн, належної померлій матері позивача ОСОБА_2 , та яка не була нею отримана за життя,

в с т а н о в и в:

06 листопада 2024 року ОСОБА_1 (надалі позивач) через представника, адвоката Кузьміна Є. В., звернувся до Новомосковського (на час розгляду справи Самарівського) міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

В позові просив: визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлої матері ОСОБА_2 , за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2022 року у сумі 74 271,60 грн; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (надалі відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області) на користь ОСОБА_1 недотриману пенсію, належну його померлої матері, ОСОБА_2 , за період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2020 року (з урахуванням заяви позивача про описку від 16 січня 2025 року /а.с.76/) у сумі 74 271,60 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на території міста Стаханов (на даний час місто перейменовано на Кадіївка), що на той час була зоною проведення операції Об`єднаних Сил (далі за текстом ООС), а раніше зоною проведення антитерористичної операції АТО) померла матір позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . До 2014 року початку проведення АТО та окупації Донбасу, ОСОБА_2 , як пенсіонер, щомісячно отримувала пенсійні виплати за місцем свого постійного проживання у місті Стаханов Луганської області. Після початку проведення АТО на території міста та припинення роботи державних установ, у тому числі органів ПФУ, приблизно серпня 2014 року, пенсійні виплати на адресу пенсіонера ОСОБА_2 було припинено у зв`язку із окупацією міста військами рф. Для отримання пенсії ОСОБА_2 зареєструвалася, як внутрішньо переміщена особа (надалі ВПО), на території міста Лисичанська Луганської області. Станом на момент реєстрації, як ВПО серпень 2014 року, розмір пенсійних виплат ОСОБА_2 складав приблизно 1 300 грн на місяць. Наприкінці 2015 року - початку 2016 року у зв`язку з проведенням бойових дій на лінії розмежування та у зв`язку з хворобою ОСОБА_2 не змогла виїхати на підконтрольну Україні території до міста Лисичанська Луганської області, за місцем реєстрації в якості ВПО, у зв`язку із чим із лютого 2016 року пенсіонеру ОСОБА_2 виплату пенсій зі сторони органів пенсійного фонду України було припинено й з лютого 2016 року та до моменту своєї смерті ОСОБА_2 пенсійних виплат не отримувала.

Після смерті ОСОБА_2 позивач, як син померлої, у встановлений законом термін звернувся до приватного нотаріуса у місті Харкові та за результатами звернення, після перевірки родинних відносин, нотаріусом відкрита спадкова справа. На початку січня 2021 року для встановлення обсягу спадкового майна приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Скиба Т. В. звернулася до органу ПФУ, який на той час був відповідальним за нарахування та виплату пенсії для ВПО по місті Лисичанськ Луганської області, з письмовим запитом. За результатами звернення отримано письмову відповідь, у якій вказано, що сума недоотриманої ОСОБА_2 за життя пенсії за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року становить суму в розмірі 59 141,67 грн.

Позивач указує, що не погоджується з указаною сумою, оскільки вона не охоплює період невиплати пенсії ОСОБА_2 з лютого 2016 року по січень 2018 року. Відповідачем протиправно зменшено суму недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 оскільки обраховано суми недоотриманих пенсій померлої матері позивача, як таку, що недоотримана з вини померлої, за фактичної відсутності вини останньої.

В обґрунтування своєї позиції наводить розрахунок, згідно з яким наголошує, що ОСОБА_2 не отримувала пенсію з лютого 2016 року до моменту смерті - до серпня 2020 року включно; тобто загальній термін неотримання пенсії складає 4 роки та 6 місяців = 12х4 + 6 = 48 +6 = 54 місяців; з урахуванням того, що за період з січня 2018 року по серпень 2020 року включно (загалом 3 роки та 7 місяців, або ж 43 місяці) відповідач нарахував розмір недоотриманої пенсії для померлого пенсіонера ОСОБА_2 у розмірі 59 141,67 грн, арифметично доведеним вважаємо той факт, що середня пенсія померлої ОСОБА_2 за вказаний час складала суму 1 375,4 грн (59 141,67 : 43) за місяць; в такому разі за 54 місяців, померла ОСОБА_2 за життя недоотримала пенсію у розмірі 74 271,6 грн (54 х 1 375,4)

Вказує, що застосування відповідачем ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обрахунку розміру пенсії спростовується висновком з питань застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 та від 23 лютого 2022 року у справі № 428/10113/20. Наголошує, що позивачем обраний спосіб захисту порушеного права визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію та її стягнення. Вказаний спосіб захисту знаходить своє застосування у справах, серед яких справа № 676/4209/23 року, номер провадження 2/676/301/24 року.

В позові зазначає, що розмір очікуваних судових витрат складає 30 000,00 грн, обґрунтування судових витрат по часу та об`єму наданих послуг буде надано у встановлений законом термін після ухвалення судового рішення по суті спору.

Постановленою суддею ухвалою від 12 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву та заперечень. Витребувано від нотаріуса докази у виді спадкової справи після померлої ОСОБА_2

02 грудня 2024 року судом отримано від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Т. В. копію спадкової справи після ОСОБА_2

19 грудня 2024 року судом отримано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача заперечила проти задоволення позову. Вказала, що ОСОБА_2 з 01 серпня 2014 року перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа, в управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області). ОСОБА_2 взято на облік за електронною пенсійною справою № 20. ОСОБА_2 перебувала на обліку в сервісному центрі управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області та отримувала пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа. Пенсія ОСОБА_2 нараховувалась та виплачувалась по лютий 2016 року включно. З 01 березня 2016 року ОСОБА_2 призупинено виплату пенсії, відповідно до діючого на той час пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, а саме на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб по яких надано інформацію Службою безпеки України щодо перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території. Враховуючи дію Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та зважаючи на активні бойові дії на всій території Луганської області, ГУ ПФУ в Луганській області та його структурні підрозділи працюють дистанційно за місцем нової дислокації співробітників. Паперові пенсійні справи знаходяться в приміщеннях структурних підрозділів, доступ до яких на теперішній час відсутній. Макет пенсійної справи ОСОБА_2 перебуває у приміщенні, розташованому на окупованій території. За життя померла не виявила бажання поновити виплату пенсії, з заявою про поновлення виплати пенсії не зверталась тому пенсійні виплати з 01 березня 2016 року не отримані з вини пенсіонера.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 19 грудня 2020 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наголошує, що у випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть розрахувати недоотриману пенсію на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. Розмір виплати недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до управління особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до статті 52 Закону № 1058 сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку зі смертю виплачується членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день смерті. Члени сім`ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вказує, що відповідно до запиту приватного нотаріуса Скиби Т. В. ГУ ПФУ в Луганській області проведено нарахування недоотриманої пенсії ОСОБА_2 із застосуванням положення статті 46 Закону № 1058 та надано відповідь від 09 лютого 2021 року про розмір недоотриманої пенсії з дати звернення, за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року в сумі 59 141,67 грн. Також приватного нотаріуса повідомлено, що розмір недоотриманої пенсії може бути змінено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно зі свідоцтвом про право на спадщину. Не нарахована пенсія не входить до складу спадщини, право на яку має позивач, у зв`язку з тим, що відповідно до вимог цивільного законодавства до складу спадкового майна входить лише нарахована пенсія. Право на нарахування пенсії та її виплату згідно зі статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить.

Відповідно до електронної пенсійної справи померлої ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Луганській області станом на 19 листопада 2024 року не звертався. З позовної заяви та доданих до неї документів убачається, що свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію ОСОБА_2 взагалі не існує. Підстави невидачі свідоцтва нотаріусом відповідачеві не відомі. Стосовно зобов`язання стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 спадкового майна, а саме недоотриманої пенсії ОСОБА_2 повідомляє, що для цього немає правових підстав, адже виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера, яка ввійшла до складу спадщини, здійснюється виключно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дати смерті пройшло більше ніж 3 роки, у відповідності з чинним законодавством недоотримана пенсія відсутня. Відповідно до електронної пенсійної справи № 20 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Луганській області станом на теперішній час, не звертався.

Щодо вимоги про стягнення коштів недоотриманої пенсії, які не увійшли до складу спадщини у сумі 74 271,6 грн, наголошує, що розрахунок заборгованості у розмірі 74 271,6 грн здійснено позивачем на власний розсуд, тому ГУ ПФУ в Луганській області арифметичні розрахунки позивача щодо суми стягнення є незрозумілими, оскільки вони є невірними та не підтверджуються жодним документом. Єдиним органом, що призначає (нараховує) пенсію, є Пенсійний фонд України, що підтверджено висновком з питань застосування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Посилається на висновки з питань застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/16-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц.

Заперечує проти стягнення з відповідача витрат на правову допомогу через не співмірність та необґрунтованість.

23 грудня 2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому представник наголосив, що зупинення нарахування та виплати пенсії для пенсіонера ОСОБА_2 на підставі п. 12 Порядку здійснення контролю, доданого до Постанови КМУ № 365 від 08 червня 2016 року в зв`язку з повернення пенсіонера за місцем проживання є недопустимим згідно з висновком Верховного Суду у зразковій справі, у рішенні від 03 травня 2018 року № Пз/9901/20/18 (№ 805/402/18). Зупинення пенсійних виплат з боку відповідача є порушенням положень діючого національного законодавства й саме дії посадових осіб відповідача є винними в тому, що для пенсіонера ОСОБА_2 припиненні пенсійні виплати з 2016 року. Саме внаслідок даних протиправних дій відповідача, пенсіонер ОСОБА_2 залишилася без виплат пенсії, що серед іншого, в подальшому стало на заваді звернення до ПФУ з заявою про поновлення пенсійних виплат.

Вказує, що ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину не отримав, але у встановленому порядку та у встановлений термін звернувся на адресу приватного нотаріуса, яка за заявою спадкоємця відкрила спадкову справу. Свідоцтво про право на спадщину не було отримано саме тому, що відповідач не вказав увесь розмір недоотриманої пенсії померлої матері позивача, вказавши лише суму за три роки до моменту смерті. Інших спадкоємців, окрім позивача, на майно померлої ОСОБА_2 немає. Відсутність свідоцтва про право на спадщину та його не отримання станом на момент звернення до суду не є перешкодою для реалізації прав та інтересів позивача та для звернення до суду з вимогою про визнання права власності на недоотриману пенсію його померлої матері в порядку спадкування за законом.

Представник наголошує, що обставини виплати позивачеві допомоги на поховання ОСОБА_2 при зверненні до органів Пенсійного фонду України свідчать про обізнаність відповідача про розмір пенсії, розрахованої ОСОБА_2 , за кожний попередній до виплати місяць, з урахуванням індексацій, підвищень та решти даних й відповідач має інформацію про розмір пенсії пенсіонера за кожен місяць, але не бажає надати таку інформацію для суду та за запитом спадкоємців, що заважає обраному засобу захисту.

Постановленою суддею ухвалою від 13 січня 2025 року судове засідання у цивільній справі, призначене на 16 січня 2025 року та всі наступні судові засідання постановлено проводити в режимі відеоконференції.

Постановленою судом ухвалою від 08 квітня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області надати суду: належним чином засвідчену копію пенсійної справи пенсіонера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка постійно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та на день смерті була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа у місті Лисичанськ Луганської області; розрахунок розміру всієї недоотриманої пенсії пенсіонера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з лютого 2016 року по 05 серпня 2020 року; належним чином засвідчені копії рішень (розпоряджень, тощо), прийнятих у період з 2014 по 2020 рік про припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

14 квітня 2025 року судом отримано додаткові пояснення відповідача, в яких, на виконання вимог ухвали суду, наголошено, що: ОСОБА_2 з 01 серпня 2014 року перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа, в управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (правонаступник Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області); ОСОБА_2 взято на облік за електронною пенсійною справою № 20; З 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 перебувала на обліку в сервісному центрі УПФУ в м. Лисичанську Луганської області та отримувала пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа; виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01 березня 2016 року; за життя пенсіонерка особисто не зверталася за поновленням виплати та нарахуванням пенсії; паперові пенсійні справи знаходяться в приміщеннях структурних підрозділів, доступ до яких на теперішній час відсутній; електронні пенсійні справи почали формуватися за зверненнями на нове призначення пенсій з 2018 року; переведення раніше призначених пенсійних справ в електронний формат в ГУ ПФУ в Луганській області почалося здійснюватися з 2019 року та процес оцифрування пенсійних справ заплановано провести впродовж 5 років; макет пенсійної справи ОСОБА_2 перебуває у приміщенні, розташованому на окупованій території; Електронну пенсійну справу ОСОБА_2 не створено, тому надати будь-які документи пенсійної справи ОСОБА_2 крім вже наданих до відзиву та пояснень немає можливості; в електронній пенсійній справі ОСОБА_2 наявні дев`ять документів, вісім з яких зареєстровано 01 листопада 2024 року (дата подання заяви про виплату допомоги на поховання), а один (інший документ, ним є відповідь на запит приватного нотаріуса) 11 квітня 2025 року. До пояснень позивачем долучено довідку про нарахування ОСОБА_2 пенсії у період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2020 року.

Постановленою судом ухвалою від 07 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області надати суду електронну форму пенсійної справи ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка постійно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у паперовій копії, за період з часу призначення пенсії та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 травня 2025 року відповідачем надано пояснення, згідно з якими надано роздруківку з електронної пенсійної справи ОСОБА_2 в електронній підсистемі «Призначення та виплата пенсії» інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України та повідомлено про відсутність створення пенсійної справи ОСОБА_2

21 травня 2025 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, яким резолютивну частину викладено відповідно до дійсної редакції, прийняту до розгляд судом ухвалою від 22 травня 2025 року, як заяву про збільшення позовних вимог. Заява обґрунтована наданням відповідачем довідки про розмір нарахованої пенсії, з якої вбачається розмір нарахованої пенсії, отримання суми пенсії за лютий 2016 року.

Також, постановленою судом у підготовчому засіданні ухвалою від 21 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в редакції збільшених вимог та відповіді на відзив з підстав, указаних у них. Просив позов задовольнити. Вказав на ухилення відповідача від надання доказів, правомірність здійсненого стороною позивача розрахунку, принцип змагальності, право позивача на отримання у спадок пенсії спадкодавця.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, у відзиві просила розглянути справу у свою відсутність.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд висновує таке.

Наданий суду доказ у виді копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , свідчать, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 /а.с.16/.

Наданий суду у копії витяг з паспорту громадянки України НОМЕР_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її РНОКПП НОМЕР_5 свідчить, що ОСОБА_2 з 04 квітня 1979 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.12-13/.

Наданий суду у копії витяг з паспорту громадянина України ОСОБА_1 свідчить, що ОСОБА_1 з 29 лютого 1995 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.14-15/.

Сторонами у заявах по суті справи визнано що за життя ОСОБА_2 остання з 01 серпня 2014 року перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа, в управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області). ОСОБА_2 взято на облік за електронною пенсійною справою № 20. ОСОБА_2 перебувала на обліку в сервісному центрі управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області та отримувала пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа. Пенсія ОСОБА_2 нараховувалась та виплачувалась по лютий 2016 року включно. З 01 березня 2016 року ОСОБА_2 призупинено виплату пенсії.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11 грудня 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла /а.с.10, 25, зворот/.

01 листопада 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про виплату допомоги на поховання після ОСОБА_2 шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок /а.с.46/.

З паперової копії витягу з електронної підсистеми «Призначення та виплата пенсії» інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України визначено розмір допомоги на поховання ОСОБА_2 4 200,00 грн з наявних даних: розмір призначеної пенсії 2 100,00 грн, дата призначення 09 липня 1996 року, номер пенсійної справи 20, вид пенсія за віком; дата останнього нарахування 01 листопада 2024 року /а.с.55/.

З паперової копії скріншоту повідомлення про зарахування коштів убачається, що 04 листопада 2024 року за № 262090-92 зараховано суму в розмірі 4 200,00 грн /а.с.62/.

З матеріалів спадкової справи після ОСОБА_2 , отриманої судом, убачається, що:

- 08 січня 2021 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Т. В. подано заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини /а.с.25/;

- 06 січня 2021 року нотаріусом заведено спадкову справу після ОСОБА_2 /а.с.27/;

- з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру щодо наявних заповітів від 06 січня 2021 року вбачається відсутність заповіту, складеного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 /27, зворот/;

- повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 від 06 січня 2021 року підтверджується смерть ОСОБА_2 на підставі рішення про встановлення факту смерті особи № 642/6450/20 /а.с.28/;

- 06 січня 2021 року нотаріусом складено запит на адресу УПФУ в місті Лисичанську Луганської області вих. № 5/02-14 з проханням повідомити про суму несплаченої пенсії ОСОБА_2 /а.с.29/;

- відповіддю УПФУ в м. Лисичанську Луганської області вих. № 1211-02-8/1350 від 09 лютого 2021 року нотаріуса повідомлено, що за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилась недоотримана пенсія у сумі 59 141,67 грн, за період 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року. Також доведено до відома нотаріуса, що розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду особи, яка має право на отримання даної виплати згідно зі свідоцтвом про право на спадщину /а.с.9, 29, зворот/.

05 листопада 2024 року представником позивача направлено запит про надання інформації з проханням надати, в тому числі: інформацію про розмірі недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за період з моменту припинення виплат по 31 серпня 2020 року; провести розрахунок пенсійних виплат /а.с.86-87/.

06 листопада 2024 року на звернення представника позивача відповідачем листом № 1200-0403-8/28639 повідомлено, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку в Головному управлінні як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком. Виплата пенсії припинена з 01 березня 2016 року. За життя пенсіонерка особисто не зверталась за поновленням виплати пенсії з 01 березня 2016 року. Відповідно до діючого на той час пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 0365, а саме на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб по яких надано інформацію Службою безпеки України щодо перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території. За життя померла ( ОСОБА_2 ) не виявила бажання поновити виплату пенсії, з заявою про поновлення виплати пенсії не зверталася, тому пенсійні виплати з 01 березня 2016 року не отримані з вини пенсіонера. Якщо звернення за недоотриманою пенсією померлого пенсіонера надійшло після шести місяців з дня відкриття спадщини, то сума пенсії по місяць смерті включно, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується спадкоємцям. Документом, що підтверджує статус спадкоємця, є свідоцтво про право на спадщину. Якщо на день смерті пенсіонера виплату пенсії припинено не з вини органу, що призначає пенсію і відсутня сума нарахованої за життя пенсіонера пенсії, що неотримана в зв`язку зі смертю, обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема після з`ясування обставин та наявності умов для її виплати та враховуючи вимоги статті 46 Закону, а саме не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Оскільки на дату смерті нарахування пенсії не здійснювалось і відсутні нараховані суми, не отримані у зв`язку зі смертю, недоотримана пенсія ОСОБА_2 обчислена за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року з урахуванням трьох років з моменту надходження запита нотаріуса. Норма закону або підзаконного акта, яка б зобов`язувала органи Пенсійного фонду нараховувати суми пенсії за віком пенсіонерам після їх смерті за зверненням спадкоємців у законодавстві України відсутня /а.с.24/.

На ухвалу суду надано довідку щодо помісячного нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2020 року, згідно з якою пенсіонеру: нараховано у лютому 2016 року 1,270.79 грн, фактично виплачено 1,270.79 грн; у період з березня 2016 року по грудень 2017 року пенсія не нараховувалася та не виплачувалася; у січні 2018 року нараховано 1 009,32 грн, виплачено 0,00 грн; з лютого по листопад 2018 року нараховано по 1 646,79 грн; у грудні 2018 року нараховано 1 654,59 грн; з січня по лютий нараховано по 1 826,79 грн, виплачено 0,00 грн; з березня по червень 2019 нараховувалася сума по 1 926,79 грн, виплачено 0,00 грн; з липня по грудень 2019 року нараховано по 2 000,00 грн, виплачено 0,00 грн; з січня по квітень 2020 року нараховано по 2062,28 грн, виплачено 0,00 грн; з травня по серпень 2020 року нараховано по 2 100,00 грн, виплачено 0,00 грн /а.с.110/. Загалом нараховано у період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року 60 412,46 грн.

З заяв по суті справи та пояснень представника позивача вбачається, що у цій справі спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії спадкодавця.

Вирішуючи позов суд висновує таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.

Так, матеріалами справи у сукупності з відомостями, які є загальновідомими, підтверджено, що ОСОБА_2 , як отримувач пенсії за віком, перебувала на обліку в управлінні пенсійного фонду, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Луганській області. Позивач прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса протягом установленого законом шестимісячного строку. Наявності заповіту, або інших спадкоємців першого ступеню споріднення, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження родинного зв`язку судом не встановлено.

Також судом не встановлено і осіб, які б проживали з померлим на день його смерті. За таких обставин, пенсія, яка не одержана ОСОБА_2 , ураховуючи не отримання пенсії членам її сім`ї, особами, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті в порядку ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», входить до складу спадщини та успадковується єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини та яким є позивач.

Розглядаючи заявлені вимоги суд ураховує таке.

Як указано у висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 428/3413/17, згідно з яким обов`язок з виплати недоотриманої пенсії спадкодавця покладається на Управління ПФУ. Верховний суд зауважив, що відповідно до статті 1227 ЦК України право на одержання сум заробітної плати, пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За загальним правилом зазначеної норми, ці грошові кошти до складу спадщини не включаються, а підлягають виплаті особам, зазначеним у цій статті або в інших (спеціальних) законам, і лише за відсутності таких осіб зазначені кошти включаються до складу спадщини. Звернення з вимогою про виплату пенсії, яка належала померлому пенсіонерові, має надійти до органу Пенсійного фонду не пізніше 12 місяців після смерті пенсіонера. За відсутності такого звернення впродовж зазначеного строку належна до виплати пенсія включається до складу спадщини і спадкується на загальних підставах.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Щодо ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд виходить з такого.

З метою перевірки доводів позову в частині визнання права власності, а також враховуючи, що для розгляду справи в цій частині необхідно визначити наявність або відсутність конкретної суми нарахованої та невиплаченої пенсії за життя ОСОБА_2 , ухвалою суду від витребувано у відповідача довідку про суми призначеної, виплаченої та недоотриманої пенсії, матеріали пенсійної справи.

На постановлену судом ухвалу ГУ ПФУ в Луганській області надано відповідь про відсутність як паперової форми, так і електронної форми пенсійної справи. Розрахунок надано не за весь період.

Також, відповідач зазначає, що за життя померла ОСОБА_2 не виявила бажання поновити виплату пенсії, тому пенсійні виплати з 01 березня 2016 року не отримані з вини пенсіонера.

У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть розрахувати недоотриману пенсію на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. З огляду на зазначене недоотримана пенсія була розрахована з моменту надходження до відповідача запиту нотаріуса за період з 13 березня 2018 по 31 серпня 2020 року в сумі 59 141,67 грн.

Також у відповіді на запит нотаріуса зазначено, що розмір виплати недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до управління особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину.

Позивач не звертався до відповідача з заявою про виплату пенсії, свідоцтво про право на спадщину не надав, а тому відповідач вважав, що недоотримана пенсія правомірно розрахована згідно зі статтею 46 Закону № 1058-IV, а право позивача на отримання пенсії після матері відсутнє.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до частини другої статті 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя встановлено в статті 5 ЦПК України.

При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід ураховувати положення частини першої статті 13, пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивач у спосіб, який останній не просить застосувати.

За загальним правилом (частина перша статті 5 ЦПК України) суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, якій він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Вказане з урахуванням положень частини першої статті 2 ЦПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах.

Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захист.

Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли з врахуванням положень частини другої статті 5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Однак відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу.

Так матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.

Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 23 вересня 2019 року по справі № 917/1739/17, від 30 червня 2021 року по справі № 742/3238/17 та інших.

Отже, при визначенні розміру недоотриманої пенсіонером за життя пенсії, яка увійшла до складу спадщини, суд, виконуючи всій процесуальний обов`язок, належним чином дослідив подані стороною відповідача докази (у цьому випадку довідку про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії), перевірив їх, оцінив у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, і, як наслідок, з`ясував, що згідно з довідкою суми призначеної та недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року по 12 січня 2018 року становлять 0,00 грн, у період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року сума пенсії, яка нарахована і не виплачена становить 59 141,67 грн.

Позивач надав розрахунок, згідно з яким визначав розмір пенсії у період з 01 березня 2016 року по 01 січня 2018 року у розмірі 32 730,85 з розрахунку: 1 646,79 1 009,32, де: 1646,79 грн пенсія ОСОБА_2 за лютий 2018 року та 1 009,32 грн пенсія ОСОБА_2 за період з 13 січня 2018 року по 30 січня 2018 року. За період з 01 січня 2018 року по 12 січня 2018 року, за розрахунком позивача розмір пенсії ОСОБА_2 складає суму 637,47 грн, з розрахунку 1 646,79 - 1 009,32, де: 1 646,79 грн пенсія ОСОБА_2 за лютий 2018 року та 1 009,32 грн пенсія ОСОБА_2 за період з 13 січня 2018 року по 30 січня 2018 року.

Водночас суд зазначає, що перевірити правильність обрахованого позивачем розміру недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року по 12 січня 2018 року та самостійно визначити цей розмір суд позбавлений можливості.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, нормами ЦПК України визначено, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому, суд вважає, що вимога визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлої матері позивача ОСОБА_2 в частині позову за період з 01 березня 2016 року по 12 січня 2018 року та стягнення з відповідача вказаної суми не є ефективним способом захисту, оскільки наведений позивачем розрахунок ґрунтується виключно на припущеннях, відсутності здійснення перерахунків розміру пенсії у цей період, які-б би в більший, чи у менший бік змінювали розмір пенсії. Водночас, застосовуючи принцип jura novit curia, та враховуючи що предметом та підставами позову є визнання права позивача на пенсію померлої в порядку спадкування за законом суд вважає, що в цьому конкретному випадку вимога саме про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_2 сум пенсії за період з 01 березня 2016 року по 12 січня 2018 року включно буде ефективним способом захисту порушеного права позивача на спадкування належних спадкоємцю сум пенсії та не буде виходом за межі заявлених позовних вимог, з огляду на суть позову та часові проміжки, в межах яких такі вимоги про визнання права заявлені, а суми, визнання права на які просить визнати позивач - розраховані.

Таким чином, суд висновує про те, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачеві пенсійні виплати ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 12 січня 2018 року включно, на які вона мала право за життя, але не отримувала через не нарахування цих пенсійних виплат Пенсійним фондом, тому позивач, як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, оскільки суми недоотриманої за життя пенсіонером пенсії входить до складу спадщини.

В решті ж позову, тобто у частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлої матері позивача ОСОБА_2 за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року, у сумі 59 141,67 грн вимоги позову підтверджені належними та допустимими доказами, якими є наданий суду розрахунок та відповідь, надана нотаріусу.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно з частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положеннями частини першої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

Отже, доводи відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про неналежність ненарахованої пенсії до складу спадщини є безпідставними.

Обмеження у три роки на виплату нарахованої пенсії за минулий час, передбачені частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовуються тільки за наявності вини пенсіонера у несвоєчасному отриманні пенсії, тоді як належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини спадкодавця у неотриманні пенсії за життя, відповідачем не надано.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому доводи відповідача, які ґрунтуються на частині першій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, оскільки ця правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми ЦК України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20).

Таким чином, суд висновує, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, отже успадкував належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення до органу ПФУ з вимогою про надання інформації щодо нарахованої, але не виплаченої за життя спадкодавця пенсії, дата звернення за видачею такої суми на підставі свідоцтва про право на спадщину не впливає на розмір виплат та не надає права на обмеження цих виплат.

Спадкодавець ОСОБА_2 у період часу з 01 березня 2016 року по день смерті пенсійні виплати не отримувала, через їх не нарахування Пенсійним фондом, проте мала право на отримання пенсії в зазначений період, а тому суд висновує про те, що позивач, як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, яка входить до складу спадщини.

Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у відзиві на необхідність застосування до спірних правовідносин положень пункту 1 частини першої статті 10 та статті 20 Закону № 1706-VII, постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» суд, з урахуванням викладеного вище, відхиляє.

Таким чином, суд висновує, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачеві пенсійні виплати ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 12 січня 2018 року включно та сплатити суму нарахованої та невиплаченої пенсії за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 59 141,67 грн, тобто в розмірі, на які померла мала право за життя, але не отримувала через не нарахування цих пенсійних виплат Пенсійним фондом, тому позивач, як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, оскільки суми недоотриманої за життя пенсіонером пенсії входить до складу спадщини.

Позивач успадкував право на належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті; дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат; не видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом не є підставою для відмови спадкоємцю в задоволенні позову; припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на її отримання.

Крім того, відповідач указує на відсутність у позивача свідоцтва, як на підставу відмови у позові. Однак норми ЦК України (ст. 1297) передбачають обов`язок спадкоємця який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. При цьому, ЦК України не встановлює обов`язок спадкоємця звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину у випадку наявності майна, яке не віднесене до нерухомого та такого, щодо якого не передбачена державна реєстрація. Таким чином суд відхиляє вказані посилання відповідача.

Інші доводи та аргументи сторін, покладені в обґрунтування заяв по суті справи, як самі по собі так і у своїй сукупності не мають наслідком задоволення позовних вимог або відмову у них, а тому не аналізуються судом при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивач при зверненні до суду повинен був сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн за вимогою про визнання права та 968,96 грн за вимогою про стягнення, судом при зверненні позивача з позовом та збільшення вимог питання про залишення позову без руху з підстав несплати судового збору не вирішувалося, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави, за рахунок його бюджетних асигнувань.

Крім того, враховуючи клопотання представника позивача про надання доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з правовою допомогою після ухвалення рішення, суд вважає за необхідне встановити позивачеві строк для подання доказів для вирішення питання про судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 сум пенсії за період з 01 березня 2016 року по 12 січня 2018 року включно, належних спадкодавиці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на невиплачену за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року пенсію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 59 141 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто сорок одна) гривня 67 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 визнану суму невиплаченої за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року пенсії, належну померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 59 141 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто сорок одна) гривня 67 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь держави судові витрати в розмірі 1 937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 92 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Встановити позивачеві строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення у повному обсязі складене та підписане 26 вересня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_7 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, буд. 9;

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Скиба Тетяна Володимирівна, РНОКПП НОМЕР_8 ; місцезнаходження за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19-а.

Суддя Д. О. Парфьонов