Номер провадження: 22-ц/813/4572/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Томашевського Р.М.,

представника ОСОБА_2 адвоката Дерев`янкіної Л.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Томашевський Роман Миколайович, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року, ухваленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради,

встановив:

16.10.2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми та просив суд:

- зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його неповнолітніми синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі: встановити можливість перебувати синам два тижні на місяць у батька, надати йому можливість забирати дітей з дому або школи в дні побачень особисто, необмежене спілкування з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 18.09.2009 року по 30.11.2011 року.

Сторони є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначав, що у нього з відповідачкою є непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні синів, їх відвідуванні, спілкуванні з ними, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з дітьми.

10.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере жодної участі у забезпеченні необхідного харчування, лікування дітей, їх фізичного розвитку, створенні належних умов для їх проживання.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено (т.1, а.с.195-202).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі адвоката Томашевського Р.М., ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.02.2025 року, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалення нового судового рішення, яким зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.207-213).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі адвоката Дерев`янкіної Л.Е., просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необгрунтованість (т.2, а.с.1-8).

Судове рішення, в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 , в апеляційному порядку не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому слід застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Тобто, суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

При цьому, ухвалюючи судове рішення, суд послався на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Однак тлумачення даної норми права може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, суд першої інстанції правильно послався на постанову Верховного Суду від 06.05.2020 року по справі № 753/2025/19, який вказав, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, які визначені у ст. 166 СК України.

Однак матеріали справи не мають достатньо доказів того, що в даному випадку маються ці виняткові випадки, які б давали суду право позбавити батьківських прав відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , який не має заборгованості по сплаті аліментів (т.1, а.с.170).

Той факт, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 першим звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, свідчить про інтерес батька ОСОБА_2 до виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обоє ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стосовно висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №Ш-1531 від 06 вересня 2024 року (т.1, а.с.121-126), який на засіданні Комісії з питань захисту прав дітей 28.08.2024 року вважав доцільним позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 стосовно його неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то колегія суддів зазначає, що за змістом ч.6 ст. 19 СК України висновок органу опіки і піклування не є обов`язковим для суду, який може з ним не погодитись, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що у відповідності до вимог, передбачених п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухвалюючи судове рішення про відмову в позбавленні батьківських прав, суд має право попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на орган опіки і піклування контроль за виконанням ним батьківських обовязків.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і покласти на орган опіки і піклування - Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обовязків стосовно дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Томашевський Роман Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на Орган опіки та піклування - Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради контроль за діями ОСОБА_2 стосовно дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.10.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева