РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді -Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю :

позивача-відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача-позивача адвоката - Гарголя В.В.

представник третьої особи - Деркач О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради про визначення місця проживання дитини,- в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради про визначення місця проживання дитини.

27.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції у м. Рівне 04 грудня 2014 року. Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - разом з батьком ОСОБА_1 , судові витрати віднести на рахунок позивача.

Свої вимоги обґрунтував наступними доводами.

Зазначив що він з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітню дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважає, що через постійні скандали та суперечки, стали з відповідачкою чужими людьми, втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують подружні стосунки, не мають і не ведуть спільного господарства, проживають окремо протягом останнього року.

06.11.2024 ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 згідно якого просила визначити місце проживання дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею.

Свої вимоги обґрунтувала наступними доводами.

Вказала, що вона визнає позовну вимогу Позивача-Відповідача щодо розірвання шлюбу, однак заперечує щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , та вважає за необхідне визначити місце проживання дочки з нею.

В обґрунтування своєї вимоги за зустрічним позовом зазначила, що малолітня дочка ОСОБА_3 з 2015 року зареєстрована разом з нею за адресою АДРЕСА_1 , 1/2 частка якої належить їй на праві власності, що підтверджується доданими витягами з реєстру територіальної громади № 2024/013307423 та № 2024/013307306 від 04.11.2024.

ОСОБА_3 проживає окремо від батька за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 в орендованій трикімнатній квартирі згідно доданого договору оренди житлового приміщення від 10 вересня 2024 року, та має власну кімнату де є окреме ліжко, місце для навчання та все необхідне для повноцінного проживання.

Вона має постійний стабільний дохід та працює у Здолбунівському ліцеї № 4 Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області, що підтверджується довідкою № 151 від 24.10.2024 та отримує заробітну плату, достатню для забезпечення потреб дочки.

ОСОБА_3 навчається у Здолбунівському ліцеї № 4 Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області, що підтверджується довідкою № 152 від 24.10.2024.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 ніде не працює та не отримує постійний стабільний дохід. Станом на 04.11.2024 наявна заборгованість зі сплати аліментів за понад як півроку, окрім заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 має ще дев`ять відкритих виконавчих проваджень, має кілька вироків за кримінальні правопорушення, та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свій позов у межах його доводів, просив позов задовольнити, шлюб розірвати, визначити місце проживання дочки з ним.

Пояснив, що сім`я розпалась і примирення між ними неможливе. У жовтні 2024 року відповідачка разом з дочкою приїхала у м.Рівне та почала проживати з ним у його будинку по АДРЕСА_3 . Дочку записали у ЗОШ № 6 м.Рівному, де вона навчається і по даний час. У січні 2025 відповідачка залишила їх та по даний час не повернулася. Де вона перебуває йому не відомо. Від того часу він проживає разом з дочкою у двох. Відповідачка кошти на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, та не цікавиться дитиною. Він має дохід він того, що частину будинку здає квартирантам. Дочка має окрему кімнату, у будинку є все необхідне для проживання. Просив задовольнити позовну заяву, шлюб розірвати, визначити місце проживання дитини з ним. Відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засіданні не з`явилася повторно.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Гарголь В.В. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково. Пояснив, що сім`я розпалась, її збереження неможливе, не заперечив проти розірвання шлюбу. Вимогу в частині визначення місця проживання дочки з батьком не визнав. Вважає, що вона не підлягає до задоволення. Просив задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, та визначити місце проживання дочки з матір`ю.

Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Деркач О.С. у судовому засіданні 24.07.2025 суду підтримала висновок органу опіки та піклування від 16.04.2025 № 08-01-626/25, згідно з яким вважає за не доцільне визначати місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з одним із батьків. Засідання проходило в присутності обох батьків. Дитина проживає в будинку батька по АДРЕСА_3 .

Суд вважає, що участь у судовому засіданні представника Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради є недоцільним, так як матір та дитина змінили місце проживання та навчання дитини у м.Здолбунові на м.Рівне.

Ухвалою суду від 05.09.2024 відкрите спрощене позовне провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Позовна заява ОСОБА_1 містила вимогу про визначення місця проживання дитини за яку після пред`явлення зустрічного позову позивач сплатив судовий збір, так як вимога стала спірною.

Ухвалою суду від 07.11.2024 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини . Замінено засідання підготовчим засіданням та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.01.2025 залучено до участі у справі третю особу - Службу у справах дітей Здолбунівської міської ради.

Ухвалою суду від 13.05.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті .

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третю особу, дослідивши письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

З оглянутого у судовому засіданні свідоцтва про шлюб (Серія НОМЕР_1 , виданого 04.12.2014) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1879.

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1039, зареєстрований 24.04.2015 Відділом Д РАЦС РС Рівненського міського управління юстиції.

Суд вважає, що сукупністю достовірно встановлених доказів встановлено, що подружні відносини припинені з жовтня 2024 року та не відновлювалися, з січня 2025 року сторони проживають окремо. Сім`я розпалась, та її збереження неможливе.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, та малолітньої дитини, а тому суд прийшов до висновку, що позовна заява в частині вимоги про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Щодо вимог ОСОБА_1 за первісним позовом про визначення місця проживання дитини та за аналогічною вимогою ОСОБА_2 за зустрічним позовом, суд прийшов до наступних висновків.

Правовідносини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, між батьками, які проживають окремо, регулюються положеннями ч.1 ст.160 СК України, відповідно до якої місце проживання малолітньої дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дітей, які досягли десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України).

Частинами 2, 3 ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Так, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у томучислі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави длявисновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дітей з матір`ю.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю.

Декларація прав дитини, що прийнята генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, в принципі 6 проголошує, що дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNTv. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Як встановлено судом, сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , малолітня дитини сторін ОСОБА_3 також зареєстрована в даній квартирі, згідно витягу з реєстру територіальної громади від 04.11.2024.

У судовому засіданні оглянуті надані ОСОБА_2 вироки суду у кримінальному провадженні щодо засудження ОСОБА_1 - Вирок Рівненського міського суду у кримінальній справі №1-586/11 від 01.06.2011 року за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 КК України, за яким ОСОБА_1 було засуджено до позбавлення волі строком на 1 (один) рік та 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/4 частки майна, яке є власністю засудженого; вирок Рівненського міського суду у кримінальній справі №569/20851/14-к від 25.04.2017 року за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 309 КК України, за яким ОСОБА_1 було засуджено до позбавлення волі строком на 2 (два) роки та 6 (шість) місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік і 3 місяці.

Окрім того, з оглянутих судом копій постанов вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, останній раз у 2018 році.

Судом не встановлено доказів того, що ОСОБА_1 притягувався, або до кримінальної , або до адміністративної відповідальності , щодо неправомірної поведінки по відношенню до дочки.

З оглянутої судом довідки №6 від 19.02.2025 вбачається, що ОСОБА_4 навчається в 4 класі Рівненської гімназії № 6.

З оглянутого судом рішення Рівненського міського міського суду від 28.04.2016 вбачається, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 до її повноліття.

З оглянутого судом свідоцтва про право власності на житло вбачається, що ОСОБА_2 ( дівоче прізвище ОСОБА_5 ) на праві спільної власності з ОСОБА_6 належить частка квартири АДРЕСА_4 на підставі наказу від 25.03.1998 № 60.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 16.04.2025 № 08-01-626/25 вважають за не доцільне визначати місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з одним із батьків.

Висновок не містить будь-якого обґрунтування прийнятого рішення, виходячи з того що між батьками є спір щодо визначення місця проживання дитини.

За дорученням суду орган опіки та піклування провів обстеження умов проживання дитини.

Зокрема, з оглянутих судом Актів обстеження умов проживання, затверджених начальником ОПП 13.02.2025, 20.03.2025, 26.06.2025 вбачається, що станом на лютий 2025 року матір дитини, батько та сама дитина проживали у будинку АДРЕСА_3 , проте уже з червня 2025 дитина проживає з батьком удвох. У батька з дитиною дружні, довірливі стосунки. Дитина відгукується про батька з любов`ю та теплом.

З наданих ОПП пояснень ОСОБА_2 від 24.03.2025 вбачається, що вона проживає з дочкою у АДРЕСА_3 , дочка навчається у гімназії № 6 у м.Рівному. За місцем реєстрації її та дочки не проживають з тих причин, що там мешкає родина її сестри. Також ОСОБА_2 зазначила,що вона мала проблеми з алкоголем, проте у лютому 2025 року пролікувалася. Алкогольні напої не вживає, та належно виконує батьківські обов`язки. Вказала що дитина хоче щоб вони всі проживали разом.

З досліджених пояснень ОСОБА_1 від 13.02.2025, 24.03.2025вбачається , що ОСОБА_2 та їхня дочка ОСОБА_3 переїхали проживати до нього, проти чого він не заперечував.

За наведених вище встановлених обставин, суд не приймає до уваги надані відповідачкою докази : Договір оренди житла у м.Здолбунові, довідки про навчання ОСОБА_3 у Здолбунівському ліцеї № 4, та роботи ОСОБА_2 у м.Здолбунові.

Отже, судом встановлено, що сторони по справі проживали окремо за різними адресами, а саме: ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 , у належному йому на праві власності будинку, де з січня 2025 року і по даний час проживає і його малолітня дочка, за цією ж адресою у період часу з січня 2025 по червень 2025 проживала матір дитини, яка на даний час проживає за невстановленою судом адресою, зазначені факи спростовані сторонами не були.

При вирішенні спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, судом врахуються і інтереси малолітньої дитини ОСОБА_3 . Так, на даний час встановлено, що дитина має постійне місце проживання, проживає з батьком, навчається у м.Рівному, органом опіки і піклування при обстеженні умов проживання дитини, не встановлено невиконання батьком дитини батьківських обов`язків.

Отже, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що на даний час батько більш відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків.

У суду відсутні докази притягнення батька до кримінальної або адміністративної відповідальності у період після 2018 року, окрім того, не встановлено доказів протиправної поведінки щодо малолітньої дочки.

При цьому, суд наголошує, що проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини (ст.141 ч.2 СК України) та звертає увагу сторін на положення ст.157 СК України, згідно якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Проаналізувавши всі докази окремо та в їх сукупності, при рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, відповідно до ст.141 СК України, враховуючи, що за місцем проживання батька створені умови для проживання дитини , виконанні ним своїх батьківських обов`язків, суд вважає, що слід визначити місце проживання дитини з батьком.

Суд звертає увагу, що вирішення спору на користь батька, ґрунтується не на перевагах його права, а випливає виключно з інтересів малолітньої дитини. При цьому суд враховує, що відповідачкою не надано, а судом не встановлено належних та допустимих доказів, які підтверджують що за місцем реєстрації дитини і матері або за іншим місцем постійного проживання відповідачки, яке судом не встановлено, на час розгляду справи у суді, створені належні умови для проживання та навчання дитини. Разом тим, вважаю, що слід покласти на орган опіки та піклування в особі ОПП Рівненського міськвиконкому, контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115, 160-161 СК України, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд , в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу , задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1879, розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Покласти на орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач-відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, місцезнаходження: 33013, м.Рівне, вул. Шевченка, 45, код ЄДРПОУ 25675397.

Повне рішення виготовлене 01.10.2025.

Суддя О.В.Панас