Провадження № 2/643/680/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 м. Харків

Салтівський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Зарицької К.Ю., представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Федоровської О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Зарицької Катерини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Зарицька К.Ю. (представник позивача), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), просить позбавити ОСОБА_2 (відповідач) батьківський прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Дитина).

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

20.02.2015 був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась Дитина, про що 04.09.2015 складений відповідний актовий запис № 1550. Батьком Дитини є позивач, матір`ю - відповідач. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 25.03.2019 у справі № 643/380/19 шлюб між сторонами розірваний. У відповідності до рішення Московського районного суду міста Харкова від 17.05.2023 у справі № 554/10320/22 місце проживання Дитини визначено з позивачем. Задовго до судового визначення місця проживання Дитини з позивачем, та по сьогодні, забезпечення розвитку, навчання та виховання Дитини провадиться виключно одноособово позивачем. Відповідач в жоден спосіб не приймає участі у вихованні Дитини, прямо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є фактичною підставою для звернення з позовом про позбавлення батьківських прав.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі; розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2024 витребувано у Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.04.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 12.06.2025 викликано представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання, визнавши його явку обов`язковою.

Ураховуючи складність справи, суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення.

Стислий виклад позиції учасників справи

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позов.

Відповідач у судові засідання не з`явилась, про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяву про розгляд справи за її відсутності, суду не надала.

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні пояснила, що проживає разом з позивачем, який є її батьком, сестрою та мамою ОСОБА_4 . Відповідач є її рідною матір`ю, проте не проживає разом з нею приблизно 3 роки. Інколи вони спілкуються з відповідачем по телефону. Востаннє вони спілкувались взимку, коли відповідач їх зателефонувала, а також на день народження в цьому році, коли відповідач зателефонувала їй та привітала з днем народження. Востаннє вони особисто спілкувались та бачились з відповідачем на минулий день народження. Відповідач їх зателефонувала на день народження в 2024 році, привітала з днем народження та запропонувала зустрітись. Під час вказаної зустрічі вони погуляли, відповідач подарувала їй навушники. Відповідач в її житті не приймає участі. В навчанні їй допомагають батько та мати ОСОБА_4 . У неї є особистий телефон, відповідач просила у неї номер телефону, проте вона не дала їй цей номер телефону. Вона не проживає з відповідачем останні три роки, до того проживала разом з відповідачем. Коли вона проживала разом з відповідачем, остання періодично ображала її, могла вдарити по губах. За останні три роки, коли вона проживає окремо від відповідача, вона бачила відповідача приблизно 4-5 разів. Весь цей час вони живуть разом з батьком, бо вона хотіла жити саме з ним, а відповідач не дозволяла їй з ним бачитись чи розмовляти з ним по телефону. Батько не забороняє та не обмежує її у спілкуванні з відповідачем. Вона питала у відповідача, чому остання не телефонує, на що відповідач повідомила, що хворіла та не мала вільного часу. Також Дитина зазначила, що хоче спілкуватись з відповідачем та бачитись з нею. Вона хотіла би частіше спілкуватись та бачитись з відповідачем.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Відповідно до Повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.06.2023 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1550, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_1 (а.с. 7).

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17.05.2023, ухваленим у справі № 554/10320/22, визначено місце проживання Дитини з позивачем (а.с. 14-17).

Згідно з відповіддю директора КЗ «Харківський ліцей № 167 ХМР» № 594 від 06.09.2024, Дитина є ученицею 4-Б класу зазначеного ліцею, виконує навчальне навантаження, встановлене навчальним планом у повному обсязі; учасником освітнього процесу доньки є позивач, він здійснює виховний процес, цікавиться та позашкільними справами доньки (а.с. 18).

Як вбачається з Довідки, наданої Комунальним закладом «Малороганський сільський будинок культури Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області», учениця гуртка «Колектив естрадного танцю «Бамбіно» ОСОБА_3 регулярно відвідує заняття, що проходять в КЗ «Малороганський СБК». Позивач спілкується з керівником гуртка, який навчає доньку, з адміністрацією Будинку культури, цікавиться позашкільним життям дитини. З відповідачем у керівника гуртка або адміністрацією закладу жодного контакту не відбувалось. Дитину до закладу приводить і забирає позивач (а.с. 19).

Згідно з Характеристикою позивача № 208 від 06.06.2024, виданою Державним навчальним закладом «Регіональний центр професійної освіти будівельних технологій Харківської області», позивач працює у вказаному закладі на посаді «старший майстер». За час роботи зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований та надійний працівник, який добросовісно виконує власні трудові функції (а.с. 20-21).

Позивачем також надано довідку про доходи за період з травня 2023 року по травень 2024 року (а.с. 21).

Відповідно до Довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 2069 від 14.06.2024, в результаті проведення огляду позивача психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказання для виконання обов`язків водія, відсутні (а.с. 22).

30.01.2025 Департаментом служб справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради виданий Висновок № 89, згідно з яким вказаний Департамент, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно Дитини (а.с. 49-50).

Як вбачається з довідки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 288/3369 від 08.02.2025, позивачу надана відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 2 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізацію», на строк до 31.08.2025 (а.с. 58).

З письмових пояснень Дитини від 23.12.2022, наданих Службі у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вбачається, що Дитина хоче проживати з батьком, а не з матір`ю тому, що мати та інша особа її б`ють та ображають, змушують працювати і залишають саму вдома (а.с. 67).

З Висновка психолога для суду про емоційний стан і систему сімейних відносин Дитини від 20.08.2022 вбачається, що емоційна сфера дитини не розвинута, вона погано розуміє свої емоції та емоції інших людей. Дитина часто перебуває у напруженні, тривозі, передчутті того, що трапиться щось погане. Під час бесіди з психологом Дитина розповіла, що її відношення до матері та співмешканця ОСОБА_7 дуже погане. Коли дитина жила у матері у Дніпрі , ОСОБА_7 часто сварив її, бив ременем, змушував працювати в городі, мити посуд дуже холодною водою, прибирати за собакою. Кожен день ОСОБА_7 був п`яний. Мати не захищала дочку, навіть підтримувала свого чоловіка, коли він ображав Дитину. У батька Дитина почувається краще, там більш спокійна атмосфера, а тому їй краще жити з батьком, а не з матір`ю. У підсумку зазначено, що проживання Дитини з відповідачем та її співмешканцем негативно впливає на емоційно-психологічний стан Дитини. Зараз у дівчинки ознаки високого рівня тривожності, порушення в розвитку емоційної сфери, страхи. Дитина має дуже велике бажання жити з позивачем, не хоче і боїться жити з відповідачем. Відповідач та її співмешканець вчиняли до Дитини фізичне і психологічне насильство. Життя у подібних умовах призведе до подальшого погіршення психоемоційного стану дитини та її психічного здоров`я (а.с. 68-70).

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про це влучно висловився Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів.

В постанові від 02.09.2020 у справі № 557/1101/18 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, також зауважив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Суди встановили, що батько участі у вихованні сина не брав і його життям не цікавився. Як випливає зі змісту рішення суду апеляційної інстанції, суд надав оцінку тому, що позбавлення батьківських прав, яке суд першої інстанції здійснив згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету.

Проте суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи є необхідним позбавлення відповідача батьківських прав з урахуванням його бажання змінити поведінку щодо дитини, чи можливо попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

В постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 Верховний Суд також зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

З постанови Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17 убачається, що проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Судом встановлено, що позивач є батьком Дитини, відповідач - її матір`ю.

Як вбачається з вказаних вище рішень Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, позбавлення батьківських прав є крайнім, винятковим заходом впливу і допускається лише тоді, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо. Навіть за наявності винної поведінки відповідача та встановлення того, що відповідач участі у вихованні дитини не брав і її життям не цікавився, позбавлення відповідача батьківських прав можливе виключно у разі неможливості змінити на краще його поведінку щодо дитини.

Таким чином, позбавлення відповідача батьківських прав можливе за обов`язкової сукупності двох умов: перша - відповідач втратив інтерес до Дитини та свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків; друга - його поведінку щодо Дитини неможливо змінити на краще.

Вирішуючи питання відносно того, чи втратив відповідач інтерес до Дитини, суд керується таким.

Як вбачається з пояснень Дитини, наданих у судовому засіданні, вона не проживає з відповідачем останні три роки. Протягом вказаного періоду вона бачилась з відповідачем 4-5 разів. З пояснень Дитини судом також встановлено, що відповідач щороку вітає Дитину з днем народження. Останнього разу це відбулось 19.08.2025. У минулий день народження, в 2024 році, відповідач не тільки привітала Дитину, а й ініціювала особисту зустріч, в ході якої подарувала Дитині навушники.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави для висновку, що відповідач настільки втратила інтерес до Дитини, що відносно неї є доцільним застосувати такий виключний захід впливу, як позбавлення батьківських прав.

Крім того, суд враховує, що ключове питання, яке підлягає встановленню судом у вказаній справі та зазначеній категорії справ в цілому - це питання відносно того, чи відповідає позбавлення відповідача батьківських прав якнайкращому забезпеченню інтересів Дитини.

З пояснень Дитини судом встановлено, що Дитина не тільки бажає в цілому спілкуватись з відповідачем та бачитись з нею, а й хотіла би робити це частіше.

Таким чином, позбавлення відповідача батьківських прав вочевидь буде суперечити інтересам Дитини, яка наголошувала на бажанні не тільки продовжити спілкування з відповідачем, а й посилити його.

Надані позивачем докази вказаних висновків суду не спростовують.

Так, оцінюючи вищезазначені дві довідки, згідно з якими позивач займається питаннями навчання та розвитку здібностей Дитини, суд враховує, що Дитина останні три роки проживає з позивачем окремо від відповідача. Ураховуючи наведене, саме позивач опікується повсякденними питаннями, пов`язаними із навчанням та розвитком здібностей Дитини.

Верховний Суд виснував, що проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.

Ураховуючи наведене, сам по собі факт проживання Дитини з позивачем та перебування Дитини під його фактичною опікою, навіть за умови відсутності в цілому побачень Дитини з відповідачем, не є достатньою підставою для позбавлення останньої батьківських прав. Між тим судом встановлений факт періодичного спілкування Дитини з відповідачем.

Докази, які стосуються даних про особу позивача (його характеристики, доходів, виконання військового обов`язку, стан здоров`я тощо), суд, враховуючи положення п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК та практику ЄСПЛ, викладену в рішеннях у справах "Руїз Торія проти Іспанії", «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», не оцінює по суті, оскільки вказані докази не відносяться до предмету доказування в даній справі - адже в ній підлягає доказуванню факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Оцінюючи письмові пояснення Дитини від 23.12.2022 та Висновок психолога для суду про емоційний стан і систему сімейних відносин Дитини від 20.08.2022, суд керується таким.

Насамперед суд звертає увагу, що вказані документи складені в 2022 році, тобто майже за два роки до дати звернення позивача до суду з даним позовом.

Із змісту зазначених документів вбачається, що вони стосуються насамперед питань визначення місця проживання Дитини.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України будь-яких доказів того, що протягом останніх трьох років, коли Дитина проживає з позивачем, відповідач вчиняла щодо Дитини фізичне або психологічне насильство, суду не надано.

Дитина під час надання пояснень в судовому засіданні не зазначала про негативний досвід спілкування з відповідачем протягом останніх трьох років, а навпаки висловила побажання більше спілкуватись з відповідачем.

Ураховуючи наведене, вказані вище письмові пояснення Дитини та Висновок психолога, складені в 2022 році, суд не може визнати достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Оцінюючи висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, суд враховує, що згідно із сталою практикою Верховного Суду вказаний висновок носить рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Ураховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, суд не може визнати вказаний висновок органу опіки та піклування достатнім доказом, який свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Інших доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків суду не надано. Клопотання про витребування доказів, про виклик свідків, позивачем не заявлялось.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що відповідач дійсно втратив інтерес до Дитини та зміна поведінки відповідача в кращий бік є неможливою. Також позивачем не доведено, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати завданням справедливого розгляду даної справи на засадах якнайкращого забезпечення інтересів Дитини.

Ураховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні позову адвоката Зарицької Катерини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55).

Суддя Д.А. Крівцов