Номер провадження: 22-ц/813/1230/25
Справа № 523/1693/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої дії представник ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року, по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 30837 грн. 70 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.11.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 5120012, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти в розмірі 11 300 грн із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1,90 % в день шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

На підставі Договору факторингу № 01.12/2022-Ф від 01.12.2022 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за простроченою ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до Договору факторингу № 01.12/2022-Ф від 01.12.2022 року, Реєстру боржників ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 30837 грн. 70 коп., з яких: 11 300,00 грн. - сума кредиту; 19 537 грн. 70 коп. - сума заборгованості за процентами. Позивач зазначає, що в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «Фінтраст Укаїна» та зараховані на погашення існуючої заборгованості.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 5120012 від 25.11.2021 року у розмірі 30 837 грн. 70 коп., а також сплачений позивачем судовий збір та витрати на правову допомогу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ) суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 30 837 грн 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ) судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на надання правничої допомоги у розмірі 4000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої дії представник ОСОБА_2 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що всупереч положенням ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», матеріали справи не містять доказів направлення примірника договору відповідачу, а отже, позивач не виконав свій обов`язок з доведення цього факту.

Також скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не враховані і вимоги щодо розміру процентної ставки за договором споживчого кредиту, які передбачені у ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».

Згідно ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Всупереч вказаним вимогам, п. 1.5.1. Кредитного договору № 5120012 передбачає, що стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

Також судом не враховані і вимоги частини 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», згідно якої, зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін.

Таким чином, умови п. 4.1 та 4.3 Кредитного договору не відповідають чинному законодавству.

Жодних додаткових договорів про продовження строку користування кредитом між кредитодавцем та споживачем укладено не було, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, що первісний кредитор, ТОВ «Авентус Україна», належним чином, як це передбачено нормами ст. 18 вищевказаного закону, повідомив відповідача про відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Жодний повідомлень з 25.11.2021 року від ТОВ «Авентус Україна» відповідач не отримував ані шляхом безпосередньої взаємодії, ані шляхом текстових, голосових та інших повідомлень через засоби телекомунікації (ні на електронну пошту, ні на телефон), ані шляхом поштових відправлень за допомогою поштового зв`язку.

Отже, суд першої інстанції, при розгляді справи № 523/1693/24 за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, не застосував належні норми матеріального права, які б підлягали застосуванню, а саме норми спеціального Закону України «Про споживче кредитування», натомість, суд застосував загальні норми цивільного законодавства, чим було порушено класичний принцип юридичної практики «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali), у зв`язку з чим принцип верховенства права втрачає свою дієвість у цій справі.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи на 23.09.2025 року о 15:00 годині, представник ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" не з`явився, причини неявки не повідомив, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотав, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Присутня в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Попова Олена Анатоліївна не заперечувала проти розгляду за фактичної явки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягуючи з ОСОБА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 30837 грн. 70 коп. та судові витрати, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.11.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 5120012, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти в розмірі 11300,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1,90 % в день шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1

На підставі Договору факторингу № 01.12/2022-Ф від 01.12.2022 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за простроченою ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення листа на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення.

Відповідно до Договору факторингу № 01.12/2022-Ф від 01.12.2022 року, Реєстру боржників ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 30837 грн. 70 коп., з яких: 11300,00 грн. - сума кредиту; 19537 грн. 70 коп. - сума заборгованості за процентами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набувши статусу нового кредитора у Договорі від № 01.12/2022-Ф від 01.12.2022 року, отримало право пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 про погашення наявної у неї заборгованості за договором № 5120012 від 25.11.2021 року.

Колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За правилами частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до частини 3 статті 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (частини 1, 3 статті 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції (стаття 642 ЦК України).

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частини 1 та 2 статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи убачається, що договір про надання фінансового кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А364381, що свідчить про укладання між сторонами 25 листопаду 2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Ураховуючи те, що договір про надання споживчого кредиту підписано відповідачкою у порядку та спосіб передбачений Законом України "Про електронну комерцію", колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту укладення договору як безпідставні.

Заперечуючи проти укладення договору, відповідачкою усупереч статті 81 ЦПК України не надано жодного доказу на спростування доводів позивача. Так, відповідачкою не надано доказів того, що анкеті дані відповідачки, зазначені у договорі про надання кредиту, а також платіжна карта, на яку перераховано кошти, є такими, що їй не належать.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів зарахування коштів, колегія суддів зазначає про таке.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.06. 2025 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" про витребування доказів було задоволено.

Витребувано від Акціонерного товариства «Ощадбанк» ():

- інформацію про наявність відкритих чи закритих банківських рахунків на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ;

- інформацію про рух коштів (надходження, пересилання та зняття грошових коштів) по поточним рахункам ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , у період з 25.11.2021 по 25.03.2022 роки;

- інформацію про підтвердження факту зарахування грошових коштів 25.11.2021 року на платіжну карту № НОМЕР_1 відкриту на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 у сумі 11300 від ТОВ «Авентус Україна» ();

- інформацію чи зверталась ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 до АТ «Ощадбанк» про помилкове зарахування на її рахунок коштів у вищевказаний період.

Згідно наданої відповіді на адресу апеляційного суду, АТ «Ощадбанк» повідомив, що в установі АТ «Ощадбанку на ім`я гр. ОСОБА_1 емітована банківська платіжна картка № НОМЕР_1 .

Також, надає виписку про рух коштів за вказаний період та підтверджуючий документ щодо зарахування коштів у сумі 11300,00 грн. на поточний рахунок, для обслуговування якого було емітовано зазначену платіжну картку.

Проте, оскільки вказані кошти перераховані з використанням транзитного рахунку АТ «Ощадбанк», в програмному забезпечені Банку відсутня інформація щодо безпосереднього відправника коштів.

При цьому, повідомляє, що гр. ОСОБА_1 не зверталася до АТ «Ощадбанк» про помилкове зарахування на її рахунок коштів.

З наданої виписки про рух коштів у період з 25.11.2021 по 25.03.2022 роки, вбачається зарахування 26.11.2021 року грошових коштів у розмірі 11300 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 та подальші видатки та перекази, що підтверджують факт користування відповідачкою кредитними коштами.

Заперечення представника відповідача - скаржника ОСОБА_1 адвоката Поповою І.О. в судовому засіданні 23.09.2025 року після ознайомлення з відповіддю Акціонерного товариства «Ощадбанк» щодо належності рахунку, на який надійшли 11 300 грн. саме ОСОБА_1 , що з цієї відповіді не вбачається, що ці кошти надійшли саме від позивача, не приймаються до уваги, оскільки достовірно встановлено, що рахунок на який надійшли 11 300 грн. відкритий саме на ім`я відповідачки, яка не зверталась до банківської установи з заявою про помилкове зарахування їй цих коштів і одночасно відповідачем та її представником не надано відомостей про контрагента від якого надійшли ці кошти і цим самим не спростовані відомості, що ці кошти надійшли від іншої особи і не в межах укладеного електронного договору про надання споживчого кредиту № 5120012 від 25.11.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна».

Щодо відсутності доказів відступлення права вимоги колегія суддів вказує, що такі доводи спростовуються даними договору факторингу № 01.12/2022-Ф від 01.12.2022, витягом з реєстру боржників та актом прийому-передачі, що містяться у матеріалах справи. При цьому, суд звертає увагу, що договір факторингу недійсним не визнався та не є скасованим. Відтак з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий є належним доказом переходу прав вимоги до позивача.

З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідачки на користь ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ Україна" заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 5120012 від 25.11.2021 у розмірі 30 837 грн 70 коп є правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що всупереч положенням ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», матеріали справи не містять доказів направлення примірника договору відповідачу, а отже, позивач не виконав свій обов`язок з доведення цього факту, спростовуються матеріалами справи, а саме повідомленням про відступлення права грошової вимоги шляхом направлення на електронну адресу відповідача, яка вказана нею при укладанні кредитного договору.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Апеляційний суду бере до уваги, що рішенням суду першої інстанції було окрім позовних вимог по суті, розглянуто питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача, проте в апеляційній скарзі не піднімається питання щодо неспівмірності або зменшення заявленим вимогам щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, тому апеляційний у вказаній частині не переглядає оскаржуване рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої дії представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 30.09.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

Л.М. Вадовська