Провадження № 2-др/369/108/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

за участю секретаря судового засідання Маснюк А.Р.,

представника позивача Незвіського Д.Я.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бузанова Д.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/11336/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа №369/11336/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди.

Від позивача ОСОБА_2 до суду 21 травня 2025 року надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог у цивільній справі № 369/11336/23 за позовною заявою до ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування моральної шкоди було залишено без розгляду за заявою позивача ОСОБА_2 .

28 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бузанов Д.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування поданої заяви представник відповідача зазначив, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа №369/11336/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. 21 травня 2025 року за вхідним номером №25437 позивач ОСОБА_2 подав заяву про залишення позовних вимог без розгляду та повернення 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Ухвалою від 22 травня 2025 року Києво-Святошинского районного суду Київської області позовну заяву залишено без розгляду. У решті вимог заяви відмовлено. В ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 24 500,00 грн., що підтверджується договорами №142 від 01.01.2024 та №180 від 01.01.2025, актами виконаних робіт, рахунками та квитанціями про оплату.

Як зазначає в заяві представник відповідача, необґрунтованість дій позивача ОСОБА_2 та подання позову про відшкодування моральної шкоди на підставі подружньої зради, яка не є врегульованою в національному законодавстві призвело до витрат відповідача на правничу допомогу. Крім того, заява позивача про залишення позову без розгляду подана 21 травня 2025 року, після початку розгляду справи по суті (06 листопада 2024 у судовому засіданні заслухано вступні слова сторін), що суперечить п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, оскільки заява про залишення позову без розгляду можлива лише до початку розгляду по суті.

На підставі викладеного, представник відповідача просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 24 500,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення. Зазначив, що відповідач не довела, що позивач під час звернення до суду діяв необґрунтовано та недобросовісно. Крім того, вказав, що позивач пробачив колишню дружину, з огляду на що подав заяву про залишення позову без розгляду. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач вимоги поданої заяви підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та стягнути з позивача витрати на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як зазначає у своїй заяві представник відповідача, позивач зловживав своїм правом, подаючи до суду позов про відшкодування моральної шкоди на підставі подружньої зради, що не врегульовано в національному законодавстві України як підстава для відшкодування моральної шкоди, а також будучи представленим адвокатом мав можливість оцінити відсутність правових підстав для подання вказаного позову. Так, на думку представника відповідача, необґрунтовані умисні дії позивача щодо створення та подання до суду штучного позову, призвели до понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, які мають бути компенсовані позивачем.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

При цьому, у відповідності до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Крім того, залишення заяви без розгляду за заявою позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Отже, саме по собі залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача.

Не є, на думку суду, зловживанням процесуальними правами подання позивачем позову та використання ним права на залишення позову без розгляду, оскільки наслідки вчинення відповідних процесуальних дій передбачені процесуальним законодавством та зумовлюють певні особливості розгляду справи (процесуальні наслідки для позивача відмінні від визнання таких дій зловживанням процесуальними правами) у такому випадку, та не є підставою для застосування наслідків встановлених ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Також безпідставними є аргументи відповідача ОСОБА_1 про необхідність стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката з метою понесення ним фінансових наслідків у зв`язку з необґрунтованими діями позивача, подання ним необґрунтованого позову.

Суд зазначає, що можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу закріплено в ЦПК України не з метою покарання учасників справи, а саме з метою компенсації понесених судових витрат у випадках та порядку встановлених ЦПК України.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бузанова Д.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/11336/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 1-19, 137-141, 263-265, 268, 270, 352-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бузанова Д.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/11336/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 01 вересня 2025 року.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА