КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/8636/24

номер провадження №22-ц/824/6931/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року /суддя Лужецька О.Р./

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 96 075 грн. 00 коп., та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором в розмірі 96 075 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 999 грн. 99 коп., заборгованість за відсотками - 88 075 грн. 01 коп., судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3 028 грн. 00 коп., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. /а.с. 73-82/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог, стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не повно з`ясував обставини справи та не надав належної оцінки доказам. Зокрема, апелянт стверджує про відсутність належних доказів зарахування кредитних коштів на рахунок. Квитанція за сплату №62971542 від 09.08.2020 року не містить даних про власника рахунку, повний номер картки, посилання на кредитний договір, а одержувачем вказано ТОВ «Інфінанс». Позивач не заявляв клопотання про витребування виписок з банківських рахунків, що унеможливлює підтвердження факту отримання 8000 грн. кредитних коштів. Без доказів перерахування коштів договір позики не вважається укладеним відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України. Наголошував на неправильному укладенні електронного договору позики № від 15.07.2019 року з використанням одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Скаржник заперечує факт отримання SMS-повідомлення чи входу в особистий кабінет, стверджуючи, що форма договору не відповідає вимогам ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Відсутні докази вільного волевиявлення сторін та досягнення згоди щодо істотних умов. Вказував і на неправомірне нарахування відсотків за користування кредитом понад строк, визначений договором (30 днів). Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду (постанова від 28.03.2018 у справі №444/9519/12), проценти нараховуються лише в межах строку кредитування, а не до моменту звернення до суду. Розмір відсотків (1,75% на день) призводить до несправедливих умов договору відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки створює істотний дисбаланс прав та обов`язків. Позивач не заявляв вимог про застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України для нарахування 3% річних після прострочення. Отже, суд не врахував відсутність виписок з банківських рахунків як первинних документів відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», розрахунок заборгованості позивача є лише інформаційним і не доводить існування боргу.

Представник позивача звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивач спростовує доводи скарги, зазначаючи договір позики укладено в електронній формі відповідно до ст. 207, 639 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Використання одноразового ідентифікатора (SMS-повідомлення) є дійсним електронним підписом. Скаржник частково погашав заборгованість, що свідчить про визнання договору та отримання коштів. Презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) не спростована скаржником. Нарахування відсотків (1,75% на день) погоджено сторонами в договорі, строк дії якого - 36 місяців з можливістю відновлювальної кредитної лінії. Відсотки не є штрафними санкціями, тому ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» не застосовується. Позивач добровільно зменшив суму вимог до 96 075 грн. на підставі принципів розумності та пропорційності. Перехід прав вимоги до позивача підтверджено договорами факторингу № 16-12/21 від 16.12.2021 та відступлення № 10-01/2023 від 10.01.2023, актами прийому-передачі реєстрів боржників (ст. 512, 514 ЦК України). Скаржник не спростував презумпцію правомірності цих правочинів. Вказував і на те, що витрати на правничу допомогу скаржника (10 000 грн.) не підтверджені детальним описом послуг, доказами оплати та є завищеними з огляду на типовість справи (ст. 137 ЦПК України). Просить відмовити в стягненні або зменшити розмір.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 15.07.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики № на умовах відновлювальної кредитної лінії з лімітом 20 000 грн. строком на 36 місяців.

09.08.2020 року надано транш у розмірі 8000 грн. з відсотковою ставкою 1,75% на день на 30 днів, акцептовано електронним підписом (одноразовий ідентифікатор SMS).

Кошти перераховано на картковий рахунок скаржника, що підтверджується квитанцією № 62971542.

Права вимоги відступлене: 16.12.2021 - ТОВ «Вердикт Капітал» за договором факторингу № 16-12/21; 10.01.2023 - ТОВ «Коллект Центр» за договором відступлення № 10-01/2023.

Станом на 08.04.2024 заборгованість становила 132 179,91 грн. (тіло кредиту - 7999,99 грн., відсотки - 124 179,92 грн.), позивач зменшив вимоги до 96 075 грн. (тіло - 7999,99 грн., відсотки - 88 075,01 грн.).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 1050, 1054 ЦК України.

Договір укладено в електронній формі, що відповідає ст. 207, 639 ЦК України та Закону «Про електронну комерцію». Факт отримання коштів підтверджено квитанцією; скаржник не спростував презумпцію правомірності (ст. 204 ЦК).

Перехід прав вимоги законний (ст. 512, 514 ЦК), що підтверджено договорами та реєстрами.

Заборгованість доведена розрахунком; відсотки нараховані відповідно до умов договору. Суд першої інстанції також зменшив витрати на правничу допомогу позивача до 3000 грн. з огляду на складність справи (ст. 137 ЦПК).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи: часткові платежі свідчать про визнання боргу, позичальнику було відкрито кредитну лінію, вона брала і частково повертала кошти /а.с. 22/.

Щодо доводів про неправильне укладення електронного договору позики №, апеляційний суд зазначає, що договір укладено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора (SMS-повідомлення), що відповідає ст. 207, 639 ЦК України та ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», де електронний договір прирівнюється до письмового за умови акцепту оферти. Факт входу в особистий кабінет та отримання SMS підтверджується матеріалами справи, а часткові платежі скаржника є діями, що свідчать про прийняття умов договору (ст. 626, 628 ЦК України). Презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) не спростована. Незгода з умовами після укладення не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки це суперечить принципам свободи договору (ст. 6, 627 ЦК України).

Доводи про неправомірне нарахування відсотків за користування кредитом понад 30 днів є безпідставними, оскільки договір передбачає відновлювальну кредитну лінію строком на 36 місяців з нарахуванням відсотків (1,75% на день) в межах цього строку, що відповідає ст. 1048 ЦК України, де розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Відсотки не є штрафними санкціями, тому ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (щодо несправедливих умов) не застосовується. Позивач добровільно зменшив вимоги до 96 075 грн. на підставі принципів розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України), а нарахування припинено в межах строку кредитування. Скаржник не оскаржував умови в судовому порядку, а його незгода не звільняє від виконання зобов`язань (ст. 525, 526 ЦК України).

Отже, суд першої інстанції всебічно проаналізував матеріали, включаючи договір, квитанцію, реєстри боржників та акти прийому-передачі, керуючись ст. 76-81 ЦПК України. Перехід прав вимоги до позивача підтверджено договорами факторингу №16-12/21 та відступлення №10-01/2023, що відповідає ст. 512, 514, 516 ЦК України, а презумпція правомірності не спростована.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: