Справа № 495/9305/23
№ провадження 4-с/495/13/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у задоволенні скарги

"30" вересня 2025 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Дарій О.М.

справа № 495/9305/23,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Каланжов Владислав Іванович, Білгород-Дністровський ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), ОСОБА_2 , на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Каланжов Владислав Іванович звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, у якій просить зняти арешт на транспортний засіб (автомобіль) RENAULT CLIO SIMBOL, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 .

Скаргу обґрунтовує тим, що у провадженні Білгород-Дністровського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 72823581, за виконавчим листом, виданим Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за № 495/9305/23 щодо стягнення аліментів на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення з позовом до суду.

Виконавцем ухвалено постанови про накладення арешту на нерухомість, на гроші, що перебувають на карткових рахунках, та на автомобіль.

Однак, боржник ОСОБА_1 сплатив усю суму заборгованості, докази чого наявні у державного виконавця.

Після погашення заборгованості виконавцем скасовано заходи забезпечення у вигляді арештів на грошові кошти, які перебувають на карткових рахунках боржника.

Однак, незважаючи на погашення заборгованості та відсутність боргу за періодичними платежами на утримання дітей, виконавець надав відповідь про відмову в задоволенні заяви про скасування арешту із посиланням на ст. 59 ч. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, сторона боржника вважає, що відмова у скасуванні арешту є незаконною і звертається до суду.

15.09.2025 до суду надійшло клопотання представника скаржника - адвоката Каланжова В.І. про розгляд справи за його та скаржника відсутності.

У зв`язку із тим, що учасники справи у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

07 вересня 2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено судовий наказ, яким постановлено стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, потім в розмірі 1/4 з заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто з 03 листопада 2033 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Відповідно до копії листа Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області від 26.06.2025 № 64851/21.3, у знятті арешту з транспортного засобу в рамках виконавчого провадження № 72823581 боржнику відмовлено з посиланням на п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до копій розрахунків заборгованості від 27 лютого 2024 року, 13 травня 2025 року, 21 травня 2025 року, аліментна заборгованості станом на 30.04.2025, що складала 69 723, 53 грн, сплачена боржником у повному обсязі, у зв`язку із чим станом на 31.05.2025, 30.06.2025 заборгованість по аліментах ОСОБА_1 по судовому наказу, виданому 07.09.2023 Білгород-дністровським міськрайонним судом Одеської області на виконання рішення по справі № 495/9305/23 відсутня. Боржником переплачено аліменти на суму 22,67 грн.

Так, статтею 447-1 ЦПК України передбачено, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Положеннями ст. 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, порядок, підстави та послідовність вчинення дій в межах якого визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Частинами 1, 2, 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Звертаючись зі скаргою до суду, представник боржника вказує, що виконавцем було ухвалено постанови, якими накладено арешт на нерухомість, гроші, що перебувають на карткових рахунках та на автомобіль, проте, боржник ОСОБА_1 сплатив усю суму заборгованості, докази чого наявні у державного виконавця. Згодом, після погашення заборгованості виконавцем було скасовано заходи забезпечення у вигляді арештів на грошові кошти, які перебувають на карткових рахунках боржника.

Однак, незважаючи на погашення заборгованості та відсутність боргу за періодичними платежами на утримання дітей, виконавець надав відповідь про відмову в задоволенні заяви про скасування арешту із транспортного засобу із посиланням на ст. 59 ч. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Саме на боржнику лежить тягар доведення, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19, від 23 вересня 2022 року у справі № 554/1119/21, від 29 січня 2024 року № 645/2710/17.

На момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також на момент звернення представника боржника до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, зокрема про офіційне працевлаштування ОСОБА_1 та можливість звернення стягнення на його заробітну плату.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що незняття державним виконавцем арешту з майна боржника ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на дитину не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд доходить висновку, що підстави для задоволення скарги на дії державного виконавця відсутні.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 448, 450, 451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Каланжов Владислав Іванович, Білгород-Дністровський ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), ОСОБА_2 , на дії державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Повний текст ухвали складений 30 вересня 2025 року.

Суддя: