АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року

м. Чернівці

справа № 723/2661/24

провадження № 22-ц/822/759/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Тодоряк Г. Д.

позивач ОСОБА_1

відповідач Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області

апеляційна скарга Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Яківчик І. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області (далі Сторожинецька міська рада).

Просила суд:

визнати незаконним та скасувати рішення Сторожинецької міської ради від 13 серпня 2023 року № 208/32/2023;

визнати за нею у порядку спадкування за законом право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0468, площею 0,171 га, яке належало ОСОБА_2 відповідно до умов договору оренди землі від 24 травня 2019 року;

зобов`язати Сторожинецьку міську раду повторно розглянути її заяву про перехід права оренди земельної ділянки від 13 червня 2023 року.

Позов обґрунтований тим, що 24 травня 2019 року між Сторожинецькою міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення ХХХ сесії VII скликання Сторожинецької міської ради від 25 квітня 2019 року передав орендарю в строкове платне користування (строком на 10 років) земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,171 га, кадастровий номер :01:001:0468, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до абзацу 2 пункту 30 договору оренди землі від 24 травня 2019 року право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам ЗК України та цього Закону.

01 серпня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,171 га, кадастровий номер :01:001:0468.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з права оренди вищевказаної земельної ділянки.

13 червня 2023 року позивачка звернулася до Сторожинецької міської ради з заявою про перехід права на оренду земельної ділянки.

11 серпня 2023 року сесія Сторожинецької міської ради прийняла рішення № 208-32/2023 про розгляд заяви ОСОБА_1 , яким відмовила останній у внесенні змін до договору оренди землі від 24 травня 2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та Сторожинецькою міською радою.

Зазначає, що рішення Сторожинецької міської ради від 11 серпня 2023 року № 208/32/2023 порушує успадковане нею право оренди земельної ділянки площею 0,171 га, кадастровий номер :01:001:0468, яке належало ОСОБА_2 відповідно до умов договору оренди землі від 24 травня 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Сторожинецької міської ради задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області від 13 серпня 2023 року № 208/32/2023.

Визнано за ОСОБА_1 право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0468, площею 0,171 га, яке належало ОСОБА_2 відповідно до умов договору оренди землі від 24 травня 2019 року.

Зобов`язано Сторожинецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід права оренди земельної ділянки від 13 червня 2023 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно з частиною першою та п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із листа приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Лосік І. В. від 02 червня 2023 року № 25/02-14 вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка 19 квітня 2023 року подала заяву про прийняття спадщини, тобто прийняла спадщину в тому числі і право на оренду земельної ділянки і це право їй належить в силу частини п`ятої статті 1268 ЦК України з 23 жовтня 2022 року, тобто з часу відкриття спадщини.

Реалізуючи своє право на отримання спадщини, позивачка 13 червня 2023 року, прийнявши спадщину, звернулася до відповідача і виразила бажання переоформити договір оренди на себе, посилаючись на перехід права оренди земельної ділянки.

Аналізуючи дії міської ради щодо розгляду заяви позивача та оскаржуване рішення міської ради, суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення є неправомірним внаслідок невідповідності його вимогам законодавства України, яке регулює як спадкові відносини так і орендні, земельні відносини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Сторожинецька міська рада просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційну скаргу Сторожинецької міської ради мотивовано тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а також ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права за неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору.

Вказує на те, що згідно зі статтею 7 Закону України «Про оренду землі», право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правого договору або в порядку спадкування. Отже, якщо умовами договору оренди не заборонено перехід прав оренди в порядку спадкування, то спадкоємці фізичної особи орендаря можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, визначеної цим договором.

Отже, свідоцтво про право на спадщину слугуватиме підставою для переукладання (внесення змін щодо нового орендаря) договору оренди земельної ділянки із подальшою реєстрацією таких змін відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їхніх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Оскаржуване рішення Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області від 11серпня 2023 року №208-32/2023 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » приймалося за результатами розгляду заяви заявниці від 13 червня 2023 року та доданих до неї документів. До заяви ОСОБА_1 додала копію довідки приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Лосік І. В. від 02 червня 2023 року, в якій було зазначено, що позивачка подала заяву про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Свідоцтво про право на спадщину позивачкою не надавалося і відповідачу не відомо чи, взагалі, завершено процесуально, відповідно до положень чинного законодавства, прийняття спадщини спадкоємицею (в тому числі, в частині видачі свідоцтва про право на спадщину, на підставі якого і здійснюється перехід речового права), а також які саме права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, увійшли до складу спадщини.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

В оскаржуваному судовому рішення не зазначено яким саме актам цивільного законодавства суперечить рішення Сторожинецької міської ради від 11 серпня 2023 року № 208-32/2023.

При ухваленні рішення судом не враховано, що позивачем не додано до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема в матеріалах справи відсутня обґрунтована постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку нотаріус зобов`язаний видати на вимогу спадкоємця, яка свідчить про звернення позивача до нотаріуса та неможливість оформлення спадщини у позасудовому порядку.

Позивачем же у позовній заяві безпідставно зазначено та не підкріплено доказами, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину оренди земельної ділянки, що є помилковим та не відповідає чинному законодавству та Главі 10 та 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерств юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

24 травня 2019 року між Сторожинецькою міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення ХХХ сесії VII скликання Сторожинецької міської ради від 25 квітня 2019 року передав орендарю в строкове платне користування (строком на 10 років) земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,171 га, кадастровий номер :01:001:0468, яка розташована в АДРЕСА_1 (а. с. 8-13).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 06 серпня 2019 року № 176371191 за ОСОБА_2 01 серпня 2019 року зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,171 га, кадастровий номер :01:001:0468 (а. с. 14).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Сторожинецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 24 жовтня 2022 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 15).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Сторожинецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 22 грудня 2022 року (а. с. 17).

Згідно з копією довідки приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Лосік І. В. від 02 червня 2023 року вих. № 25/02-14 у провадженні нотаріуса перебуває спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

20 квітня ОСОБА_3 подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 (а. с. 16).

13 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Сторожинецької міської ради із заявою про перехід права оренди земельної ділянки площею 0,171 га, кадастровий номер :01:001:0468.

Рішенням Сторожинецької міської ради від 11 серпня 2023 року № 208-32/2023 відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін до договору оренди землі від 25 квітня 2019 року укладеного між Сторожинецькою міською радою та ОСОБА_2 (а. с. 21).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у частині другій статті 16 ЦК України.

Перелік способів захисту порушених прав та інтересів, закріплений у наведених нормах, не є вичерпним. Абзацом дванадцятим частини другої статті 16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту її права чи інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19, від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20, від 08, 09, 22 лютого 2022 року у справах № 209/3085/20, у справі № 910/6939/20, у справі № 761/36873/18 та ін.).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.

Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.

Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні) (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 910/12832/21).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною другою статті 2 ЦПК України визначено, що та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Тож завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи, у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом, або захисту порушеного права в інший спосіб, тобто вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору в іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Позивач як особа, якій належить право на звернення до суду з позовом за захистом свого права та інтересу, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, що потребують судового захисту, та спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб, який не суперечить закону і який він просить суд визначити у рішенні.

Натомість суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18, від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19, від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17).

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто повинне залежати як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 18 січня 2023 року у справі №488/2807/17, від 04 липня 2023 року у справі № 373/626/17).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами спору.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19 зазначено, що «визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є належним способом захисту прав спадкоємця, якщо є перешкоди в оформленні його спадкових прав у нотаріальному порядку».

Згідно статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 стаття 1270 ЦК України).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі» та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з частиною першою статті 781 ЦК України договір найму припиняється в разі смерті фізичної особи наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на момент відкриття спадщини) передбачено припинення договору оренди землі у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною шостою статті 32 Закону України «Про оренду землі» Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам ЗК України та цього Закону.

Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, не передбачена заборона переходу права оренди у порядку спадкування, то спадкоємці орендаря після смерті останнього можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору.

Зазначений правовий висновок підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 619/1543/17ц, від 02 листопада 2022 року у справі № 390/73/21, від 15 лютого 2023 року у справі № 149/1014/21 та від 14 лютого 2024 року у справі № 178/734/23.

Як вбачається з матеріалів справи, між Сторожинецькою міською радою та ОСОБА_2 24 травня 2019 року укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 0,171 га, кадастровий номер :01:001:0468 строком на 10 років.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги після смерті батька ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку та строки прийняла спадщину за законом. Доказів прийняття іншими спадкоємцями першої черги спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Відповідно до абзацу 2 пункту 30 договору оренди землі від 24 травня 2019 року право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам ЗК України та цього Закону.

Тобто зазначений пункт договору за своїм змістом дублює положення частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» та свідчить проте, що сторони погодили перехід права оренди земельної ділянки до спадкоємців ОСОБА_2 .

А тому позивачка є належним спадкоємцем права оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 0,171 га, кадастровий номер :01:001:0468, яка розташована в міст Сторожинець на вулиці Видинівського.

Разом з цим, колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням встановлених судами фактичних обставин справи, виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 04 червня 2025 року у справі № 592/1741/22 (провадження № 61-13015св24) вказав на те, що суд може констатувати відсутність предмету спору, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб, у випадку, якщо право позивача на спадщину ніким не оспорюється або сам позивач не сприяв реалізації своїх законних прав і обов`язків у досудовому порядку. Проте у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 128/3465/21 (провадження № 61-4750св23) дійшов наступних висновків: за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину врегульовано Главою 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до підпункту 1.1, 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій (у редакції чинній на момент заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 ) cпадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Згідно з підпунктом 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до підпункту 3.29 Порядку вчинення нотаріальних дій у разі заведення спадкової справи та встановлення складу спадкового майна нотаріус надає спадкоємцю письмову довідку щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, із зазначенням розміру плати за вчинення відповідних нотаріальних дій, яка визначена державним нотаріусом або щодо якої було досягнуто домовленості між приватним нотаріусом та спадкоємцем до заведення спадкової справи. Така довідка має бути підписана нотаріусом та скріплена його печаткою.

За змістом підпунктів 4.9, 4.10 Порядку вчинення нотаріальних дій свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, не раніше зазначених у цих статтях строків.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Згідно з вимогами підпункту 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

При цьому видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом (підпункт 4.13 Порядку вчинення нотаріальних дій).

Отже, для того аби можна було вважати доведеним, що спадкоємець, який прийняв спадщину, вичерпав можливості для нотаріального оформлення спадщини отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач повинен довести, що він з об`єктивних причин не має можливості виконати усі вимоги нотаріуса, викладені у письмовій довідці щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину.

Якщо нотаріус всупереч наведеним вище нормам матеріального права не надав такої довідки і не вчиняє відповідної нотаріальної дії впродовж установленого строку (не видає свідоцтво про право на спадщину або виносить постанову про відмову у його видачі), способом захисту прав спадкоємця є оскарження нотаріальних дій чи відмови у їх вчиненні відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат».

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 128/3465/21 (провадження № 61-4750св23).

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що позивачка передчасно звернулася до суду із позовом, оскільки належними та допустимими доказами не довела, що у неї існують перешкоди для оформлення права на спадщину за законом у нотаріальному порядку. Нотаріус не приймав постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Окрім цього, Сторожинецька міська рада як відповідач у справі не оспорювала право ОСОБА_1 на спадкування права оренди земельної ділянки, а лише вказувала на те, що для заміни сторони договору оренди земельної ділянки від 24 травня 2019 року ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його правонаступником необхідні правові підстави, які підтверджені належними доказами.

Також колегія суддів надаючи оцінку законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення в частині задоволених судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Сторожинецької міської ради від 13 серпня 2023 року № 208/32/2023, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву про перехід права оренди земельної ділянки від 13 червня 2023 року, виходить із наступного.

За змістом частини першої, пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі

№ 463/3375/15-а (провадження К/9901/15205/18) зазначено, що земельні ділянки можуть належати фізичним особам не лише на праві власності, але й перебувати у їх постійному або тимчасовому користуванні. Відповідно до статті 7 Закону України «Про оренду землі» допускається перехід прав на оренду земельної ділянки після смерті фізичної особи орендаря до спадкоємців, якщо інше не передбачено договором оренди і якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. В такому випадку, об`єктом спадкування виступають права та обов`язки померлого орендаря, а не право користування земельною ділянкою, оскільки за частиною першою статті 1225 Цивільного кодексу України об`єктом спадкування виступає саме право власності на земельну ділянку.

У справі, яка переглядається, умови договору оренди землі від 24 травня 2019 року передбачають, що право оренди земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря до його спадкоємців (абзац 2 пункту 30 договору).

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 327/190/18 (провадження № 61-11409св19), на підставі аналізу наведених у цій постанові положень ЦК України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій, прийшов до висновку, що «право позивача оренди земельної ділянки в порядку спадкування визначено законом та умовами договору, укладеного із спадкодавцем, оформлено ним шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та не оспорюється, а тому підстав звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України в позивача не було.

Вимоги ж позову в частині визнання договору оренди зміненими не є ефективними, оскільки заміна сторони договору здійснюється шляхом оформлення свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права і не потребує вчинення дій іншою стороною договору».

Зважаючи на викладене колегія суддів приходить до висновку, що звернення позивачки із заявою до відповідача про перехід права оренди земельної ділянки не є необхідним, а тому її право на спадкування в результаті прийняття Сторожинецькою міською радою рішення від 11 серпня 2023 року № 208-32/2023 не порушено.

З цієї підстави слід відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Сторожинецької міської ради від 13 серпня 2023 року № 208/32/2023.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про перехід права оренди земельної ділянки від 13 червня 2023 року є похідною від вищевказаної вимоги, а тому в її задоволенні також слід відмовити.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 23 червня 2025 року ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 предметом позову є дві вимоги немайнового характеру: 1) визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування; та 2) зобов`язання вчинити дії; а також одна вимога майнового характеру визнання у порядку спадкування за законом права оренди земельної ділянки.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Із позовом у цій справі ОСОБА_1 звернулася 02 липня 2024 року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3 028 гривень.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, в частині пред`явлених ОСОБА_1 двох позовних вимог немайнового характеру підлягав сплаті судовий збір у сумі 2 422 гривні 40 копійок (3 028 х 0,4 х 2).

Також відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як зазначалося вище ОСОБА_1 в тому числі пред`явила майнову вимогу про визнання у порядку спадкування за законом права оренди земельної ділянки.

Визначаючись із ціною позову у цій частині колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; у позовах про строкові платежі і видачі сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки.

Права та обов`язки орендаря за договором оренди землі від 24 травня 2019 року, щодо спадкування яких і виник спір у справі, полягають в тому числі у сплаті орендних платежів.

Згідно з пунктом 3 договору оренди землі від 24 травня 2019 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є предметом оренди, становить 4 044 гривні 08 копійок.

Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що орендна плата вноситься виключно у грошовій формі в розмірі 12% нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Отже, ціна позову за цією майновою вимогою з урахуванням положень пунктів 2, 4 частини першої статті 176 ЦПК України становить 17 470 гривень 470 42 копійки (4 044,08 х 12% х 36).

Зважаючи, що 1% від ціни позову є меншим 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року, за подання позову у цій частині підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок, а всього за подання позову у цій справі ОСОБА_1 підлягав сплаті судовий збір у сумі 3 633 гривні 60 копійок (2 422,40 + 1 211,20).

Позивачкою при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 1 211 гривень 20 копійок (а. с. 1), тобто у розмірі меншому, ніж встановлено законом, а тому недоплачений ОСОБА_1 у сумі 2 422 гривні 40 копійок (3 633,60 1 211,20) підлягає стягненню з останньої в дохід держави.

Із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у цій справі Сторожинецька міська рада звернулася 22 липня 2025 року, шляхом її подачі через підсистему «Електронний суд».

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, яка подана, юридичною особою 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Також відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, за подання апеляційної скарги у цій справі Сторожинецькою міською радою підлягав сплаті судовий збір у сумі 4 360 гривень 32 копійки (3 633,60 х 150% х 0,8), проте відповідачем сплачено лише 1 816 гривень 87 копійок (а. с. 92).

Недоплачений Сторожинецькою міською радою судовий збір у сумі 2 543 гривні 45 копійок (4 360,32 1 816,87) підлягає стягненню в дохід держави.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови суд прийшов до висновку про відмову у позові ОСОБА_1 , а тому за наслідками перегляду справи у суді апеляційної інстанції з ОСОБА_1 на користь Сторожинецької міської ради підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4 360 гривень 32 копійки.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір, який підлягав доплаті за подання позову у цій справі, у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області в дохід держави судовий збір, який підлягав доплаті за подання апеляційної скарги у цій справі, у сумі 2 543 (дві тисячі п`ятсот сорок три) гривні 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4 360 (чотири тисячі триста шістдесят) гривень 32 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА