Справа №716/985/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі

головуючого судді Стрільця Я.С.

з участю секретаря судових засідань Гандзюк В.В.

розглянув заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючій судді Вайновській О.Є. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, поділ спільного набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області (головуюча суддя Вайновська О.Є.) перебуває цивільна справа № 716/985/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, поділ спільного набутого майна.

30.09.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючої судді Вайновської О.Є. у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 24.09.2025, суддя проявила упередженість та надмірну зацікавленість у результаті розгляду справи, що виразилось у некоректних висловлюваннях на адресу представників позивача, перебиванні під час виступу, а також у створенні враження заздалегідь сформованої позиції щодо вирішення спору.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року заявлений позивачем відвід визнано необґрунтованим.

Заява позивача ОСОБА_1 передана до канцелярії Заставнівського районного суду Чернівецької області для визначення судді в порядку ст. 33 ч. 1 ЦПК України для розгляду даної заяви.

За результатами автоматизованого розподілу заяви між суддями, вона передана на розгляд судді Стрільцю Я.С.

У відповідності до вимог ст. 40 ч. 8 ЦПК України, в судове засідання учасники справи судом не викликалися та не повідомлялися про розгляд заяви.

Вивчивши заяву про відвід судді, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд повинен брати до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу «a priori» не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Як вже було встановлено, підставами для відводу є постановлення судом ухвали про витребування доказів від 25.09.2025, тобто, незгода заявника із процесуальним рішенням судді, яке останній має змогу оскаржити до суду апеляційної інстанції, а також поведінка судді, яка виразилась у некоректних висловлюваннях в адресу представників позивача та створення враження заздалегідь сформованої думки позиції предмета спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою (пункт 2 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Тобто, наявність у осіб, які беруть участь у цивільному процесі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи не можуть бути підставою згідно із ст. 36 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі, у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

За таких обставин, наведені у заяві позивача ОСОБА_1 про відвід судді обставини, у зв`язку з наявністю яких заявник просив відвести головуючого суддю по справі свідчать виключно про незгоду заявника з ухвалою про витребування доказів, що в розумінні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 ЦПК України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Зазначені позивачем підстави для сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді та посилання на «заздалегідь сформовану у судді позицію щодо вирішення спору» є жодним чином не мотивованим та не підтвердженим фактами і доказами, а є власним суб`єктивним враженням, незгодою з прийнятим судом процесуальним рішеннями у справі.

Але цього недостатньо для того, щоб вважати об`єктивно обґрунтованими доводи про небезсторонність суду.

Крім того, з дослідженого файлу системи ВКЗ судового засідання від 24.09.2025 не встановлено жодних обставин некоректного висловлювання головуючим суддею в бік жодного представника сторін, а також відсутні ознаки суб`єктивного ставлення судді до будь-кого із учасників справи.

Саме тому, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 14, 36, 39, 40 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючій судді Вайновській О.Є. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, поділ спільного набутого майна відмовити.

Про наслідки розгляду заяви повідомити учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ