Справа №: 148/1198/25
Провадження № 2-п/148/12/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчук О.О., ознайомившись з матеріалами заяви про скасування заочного рішення ОСОБА_1 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

До Тульчинського районного суду Вінницької області за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі № 148/1198/25.

16.09.2025 ухвалою суду дана заява залишалась без руху в зв`язку з виявленими недоліками та відсутністю доказів сплати судового збору, в зв`язку з чим позивачу надано семиденний строк з дня отримання копії ухвали для приведення заяви у відповідність до вимог чинного законодавства та надання доказів сплати судового збору.

20.09.2025 до через підсистему «Електронний суд» від заявника надійшла заява про усунення недоліків, у якій останній зазначає, що відзив не було подано у зв`язку з тим, що останній перебуває з 23.04.2025 на військовій службі та посилається на те, що строк подання заяви про перегляд заочного рішення пропущено з тих же підстав. Однак таке посилання суд до уваги не приймає, оскільки воно спростовується тим, що заявник з 14.05.2025 зареєстрований в «Електронному суді» в системі ЄСІТС та 23.05.2025 до відкриття провадження по справі подавав заяву про відкладення справи, а тому мав змогу надати до суду відзив, оскільки ухвалу про відкриття провадження від 26.05.2025 отримав 27.05.2025. Також заочне рішення суду від 21.07.2025 отримав 29.07.2025, а тому був обізнаний та мав можливість звернутися до суду із відповідною заявою вчасно, тобто до 30.08.2025, однак звернувся з порушенням строків 11.09.2025, а тому суд вважає зазначені заявником підстави неподання відзиву та пропущення строку звернення до суду зі заявою про перегляд заочного рішення, неповажними.

Заявник просить звільнити його від обов`язку направлення копій іншим учасникам справи поштовим зв`язком з підстав перебування його на військовій службі.

Суд зауважує, що заявник зареєстрований у підсистемі «Електронний суд» та усі учасники також зареєстровані у системі ЄСІТС, а тому обмін документами відбувається за допомогою вбудованого в підсистему функціоналу, а саме заявником при формуванні заяви потрібно було натиснути на функціонал «відправити учасникам процесу» та відповідні результати доставки до електронних кабінетів додати до своєї заяви, що не потребує поштової доставки, як помилково вважає заявник.

Також посилання заявника на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не відповідає чинному законодавству, оскільки п.13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», передбачено, що від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, однак доказів того, що він учасник бойових дій, постраждалий учасник Революції Гідності, Герой України до суду не надає.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Законом України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

При цьому, Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" (заява №28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 60).

Частиною 3 с. 185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач/заявник не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

До того ж, законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше: відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що зарахування судового збору перевіряється судом перед відкриттям провадження. Тобто обов`язок перевірити повноту сплати судового збору покладається на суд, який відкриває провадження.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зауважую, що ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами.

Окрім цього, практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Окрім того, вважаю необхідним звернути увагу заявника, що згідно ч.1-2, 4 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Також суд вважає за необхідне попередити заявника про відповідальність передбачену ст. 143 ЦПК, у разі зловживання процесуальними правами та обов`язок суду вжиття заходів для подальшого запобігання зловживанню процесуальними правами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо заява не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 185 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху.

Аналізуючи викладене, з метою справедливого здійснення правосуддя та запобігання зловживання процесуальними правами у контексті надання права на безкоштовні провадження в цивільних справах, про що застерігав ЄСПЛ, виснувавши, що виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави та не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, тому вважаю за необхідне роз`яснити заявнику, що він не надав доказів звільнення від сплати судового збору, а тому зобов`язаний його сплатити, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення залишається повторно без руху.

Недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) та надання інших доказів поважності неподання у строк відзиву та заяви про перегляд заочного рішення.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, а саме: сплати судового збору та надання квитанції до суду, надання інших доказів поважності причин неподання відзиву та заяви про перегляд заочного рішення у відповідні строки, надання доказів відправлення заяви про перегляд заочного рішення та доданих до неї документів учасникам справи, протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали.

Керуючись ст.ст. 177, ст. 185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Зазначені заявником підстави пропуску строку подання відзиву та заяви про перегляд заочного рішення, визнати неповажними.

Заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення, повторно залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки поданої заяви в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху та роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута.

У відповідності до частини 7 статті 14 ЦПК України копія ухвали направляється заявнику засобами підсистеми «Електронний суд», що не позбавляє учасників справи отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч.2 ст.353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.О. Дамчук