Дата документу 01.10.2025 Справа № 333/155/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/155/21 Пр. № 22-ц/807/1265/25Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Онищенка Е.А.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом(т.с.1 а.с.4-8), в якому просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 18.07.2019 року станом на 20.08.2020 року у розмірі 225680,75 грн., яка складається наступного: 225680,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 69410,32 грн. заборгованість за простроченими відсотками, від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 3385,21 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Наумову І.Й. (т.с.1 а.с.95). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.97) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.139) витребувано у Банку оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ гр. ОСОБА_1 , датованої 18.07.2019 р., для дослідження в судовому засіданні по даній справі.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.190) провадження по цій справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №333/5331/21 за позовом ОСОБА_1 до Банку про захист споживачів, визнання кредитного недійсним.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.194) провадження у цій справі поновлено.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року (т.с.1 а.с.210-213) позовні вимоги Банку у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с.1 а.с.219-220) просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, задовольнивши позовні вимоги Банку в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В автоматизованому порядку 22.05.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В. та Трофимову Д.А. (т.с.1 а.с.226). Ухвалою апеляційного суду від 22.05.2025 року (т.с.1 а.с.227) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 30.05.2025 року (т.с.1 а.с.230). У період з 28.05.2025 року по 02.06.2025 року суддя - член колегії Трофимова Д.А. перебувала на нетривалому лікарняному, який не давав права її заміни в автоматизованому порядку іншим суддею (т.с.1 а.с.231). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 03.06.2025 року (т.с.1 а.с.232), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.1 а.с.233), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (довідка - т.с.2 а.с.1).

Відповідач не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку 29.09.2025 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Трофимову Д.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 2-3).

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи належним чином (т.с. 1 а.с. 240-241), у тому числі відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Димитрашка Д.В., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (т.с. 1 а.с. 247), всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку, як позивача, у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи позов позивача без задоволення у цій справі, керувався ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості останнього.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2024 р. по справі №333/5331/21 (т.с. 1 а.с. 203-205) в задоволенні позову ОСОБА_1 до Банку про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору відмовлено. Даним рішення встановлено таке: «… ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим оформила анкету - заяву б/н від 18.07.2019 року на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку. Крім того, 25.07.2019 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, отримала кредитну картку типу «Word Black Edition». Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 18.07.2019 року та Паспорт споживчого кредитування/Тарифи Банка від 25.07.2019 року підписані Банком та ОСОБА_1 мають правовий статус електронного документу, тобто ця анкета-заява та паспорт підписані клієнтом на електронному сенсорному пристрої (планшеті) банка це електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа створює аналог власноручного підпису, який нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом…».

В цій Анкеті-заяві ОСОБА_1 згодна з тим, що анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг на підставі ст. 634 ЦК України. Вона ознайомилась з Умовамита правилами надання банківських послуг, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, розміщених на офіційному сайті банку privatbank.ua, пам`яткою клієнта, тарифам та отримала їх екземпляр. Погоджується зі збільшенням строку позовної давності, зазначеного в Умовах та правилах та з тим, що зміни в останніх вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє їй шляхом використання визначених цими Умовами та правилами засобами зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати опублікування на сайті банку змін Умов та правил є підтвердженням її погодження їх та безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил.

До заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування Банком преміальних кредитних карток, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Банку, також протокол №15 засідання Правління від 02.04.2019 р. відповідно до якого внесли зміни до Умов та правил надання банківських послуг в Банку (т.с. 1 а.с. 36-78).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі щодо розміру кредитних наданих коштів, порядку їх повернення, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (до позову додана редакція, діюча в квітні 2019 р.) (т.с. 1 а.с. 41-76), паспорт споживчого кредиту (т.с.1 а.с. 32 зворот 35), при цьому у вищевказаній анкеті-заяві не обумовлено, що паспорт споживчого кредитування є частиною договору про надання банківських послуг.Матеріали справи не містять підтверджень, що саме редакція Витягу з Умов та правил, додана до позову, була діюча на момент підписання відповідачкою і вона погодилася з нею підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку. В анкеті-заяві зазначено, що дані Умови та правила змінюються щомісячно, при цьому відомості, які зміни вносилися в Умови під час кредитування позивачем відповідачки, їх необхідно застосувати, з наданих до позову матеріалів встановити не можливо.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наданий позивачем Витяг з Умов та Правил не є достовірним доказом у справі.

Відповідно до довідки Банку, між останнім та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без №, за яким було надано наступні кредині картки: 25.07.2019 р. за № НОМЕР_1 зі строкою дії до липня 2022 р.; 18.07.2019 р. - НОМЕР_2 зі строком дії до березня 2023 року (т.с. 1 а.с. 28).

Відповідно до довідки Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 по картковому рахунку НОМЕР_2 , 23.07.2019 р. встановлений кредитний ліміт до 12000,00 грн., а з 29.07.2019 р. до 20000,00 грн. (т.с. 1 а.с. 27).

Анкета-заява, підписана відповідачкою, не містить положень щодо встановлення/зміни кредитного ліміту.

Позивачем надана виписка по рахункам відповідачки (т.с. 1 а.с. 12-26), при цьому враховуючи інформацію, зазначену у вищевказаній довідці, у виписці відображені відомості про рух кошів і по інших розрахунковим рахункам відповідачки. Відомості, що кредитний ліміт по карткам № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 23.07.2019 р. встановлений до 12000,00 грн. у виписці не відображено. З виписки вбачається, що позивачем в односторонньому порядку автоматично систематично списувалися кошти з карток по розрахунковому рахунку НОМЕР_2 зокрема і на погашення процентів, щодо яких обумовленість з почильницею позивачем не доведена, відомості про наявність згоди відповідачки на дане списання коштів в матеріалах справи відсутні.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної відповідачкою, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Позичальницею не заперечувався факт користування банківськими послугами Банку, з виписки вбачається, що відповідачка користувалась коштами в вищевказаних карток.

Відповідно до розрахунку заборгованості (т.с. 1 а.с. 9-11), складеного позивачем, відповідачка має заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 69410,32 грн. та по простроченому тілу кредиту у розмірі 225680,75 грн., при цьому поточна заборгованість у відповідачки відсутня. Відповідно до цього рахунку, позивачка сплатила кошти на погашення поточного тіла кредиту у розмірі 55467,00 грн., простроченого тіла кредиту у розмірі 13906,83 грн., простроченим відсотків - у розмірі 1196,60 грн. З системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у Банку наданих до позову та ч.1 ст.1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, яке просить стягнути позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Враховуючи, що в підписаних відповідачем документах (анкеті-заяві) відсутня регламентація складових частин поняття "прострочене тіло кредиту", суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Аналогічна судова практика відображена в постанові Запорізького апеляційного суду від 11 лютого 2025 р. у справі № 334/5223/23.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені вимоги Банку не обґрунтовані належними та достовірними доказами, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню у цій справі.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що фактично дублюють доводи його позову у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Посилання Банку в його апеляційній скарзі на судову практику Верховного Суду в іншій справі ЄУН 194/329/15 (т.с. 1 а.с. 220), яка різниться за своїми фактичними обставинами із фактичними обставинами цієї справи, не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторони позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Банк та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову Банку у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема Банком апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. Крім цього, апеляційним судом встановлено, що хоча суд першої інстанції й послався в своєму рішенні у цій справі на ст. 141 ЦПК України, проте, фактично суд першої інстанції цим рішенням не вирішував у цій справі питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє апеляційним судом у цій справі також не могло переглядатись і не переглядалось. Однак, це питання може бути вирішено судом першої інстанції у цій справі у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена безпосередньо в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 03.10.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Онищенко Е.А.