справа № 278/1112/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анастасії Юзюк, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті оосби, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Служба у спарвах дітей Житомирської районної державної адміністрації про встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У обґрунтування заявленого ОСОБА_1 повідомив, що з червня 2016 року по грудень 2017 року він та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народилася донька ОСОБА_9 . У подальшому вказаний шлюб розірваний, а позивача зобов`язано сплачувати на користь колишньої дружини аліменти на утримання їх спільної доньки.

Згодом, у грудні 2019 року у позивача та ОСОБА_10 народився спільний син ОСОБА_11 , а у червні 2020 року вони зареєстрували шлюб. Разом із тим, у ОСОБА_10 від першого шлюбу є донька ОСОБА_12 , якою піклується позивач.

Із урахуванням наведеного та з метою звільнення із лав Збройних Сил України ОСОБА_1 просить суд встановити факт утримання ним неповнолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 .

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року в цій справі відкрито загальне позовне провадження.

08 липня 2025 року відповідною ухвалою суду завершений підготовчий розгляд справи і вона призначена до судового розгляду по суті.

Відповідачі правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

У ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а відповідачка ОСОБА_2 позов визнала. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися та про причини своєї неявки суд не повідомили.

Служба у справах дітей Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області у відповідній письмовій заяві просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. При ухваленні рішення покладалася на розсуд суду.

Інші треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору свого ставлення щодо заявлених вимог не висловили, у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суд не повідомляли.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

18 червня 2014 року народилася ОСОБА_6 батьками якої є ОСОБА_4 і ОСОБА_13 (а.с. 27).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_5 батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с. 28).

18 квітня 2017 року заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/462/17-ц ухвалено стягувати щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 37-38). Того ж дня вказаним судом виданий виконавчий лист для негайного виконання цього рішення в межах платежу за один місяць (а.с. 22).

04 грудня 2017 року заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/2731/17 розірваний шлюб, укладений 02 червня 2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_8 (а.с. 20-21).

09 листопада 2018 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 278/2884/18 розірваний шлюб укладений 25 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_14 (а.с. 35-36).

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_7 батьками якого є ОСОБА_1 і ОСОБА_13 (а.с. 26).

06 липня 2020 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_13 укладений шлюб після державної реєстрації якого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » (а.с. 25).

Відповідно до довідки № 46701 від 20 листопада 2024 року, що видана Сквирським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у ОСОБА_1 відсутня заборгованість в межах виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Сквирського районного суду Київської області по справі № 376/462/17-ц від 18 квітня 2017 року (а.с. 24).

Із довідки Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 218 від 30 грудня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 і до складу його сім`ї входять: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 29).

ОСОБА_2 підписана нотаріально посвідчена заява згідно із якою вона підтверджує, що ОСОБА_1 надає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повне матеріальне забезпечення та утримання (а.с. 32).

Із довідок в/ч НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України з 15 лютого 2018 року і проходить військову службу за контрактом (а.с. 34).

Допитані у ході судового розгляду справи свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 показали, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживають у шлюбі та мають сина ОСОБА_11 . Окрім цього, із останніми проживає разом донька ОСОБА_2 від попереднього шлюбу ОСОБА_12 . Позивач любить дітей, піклується про їх виховання та добробут. Окрім цього, останні повідомили, що ОСОБА_1 час від часу навідує свою доньку від першого шлюбу ОСОБА_9 , однак дівчинка постійно проживає зі своєю матір`ю.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Тобто, сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Частиною першою ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Приписами ст. 141 СК встановлена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правилами ч.ч. 1-3 ст. 180 СК України унормовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Нормою ч. 1 ст. 268 СК України передбачено, що мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу .

У постанові Верховного суду від 02 жовтня 2024 року по справі № 333/7023/23 виснувано, що для підтвердження самостійного утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані наведені правовідносини, а також зважаючи на судову практику з приводу врегулювання подібних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову із огляду на таке.

Судом установлено і сторонами не оспорювалося, що заявник є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , а також вітчимом неповнолітньої ОСОБА_12 .

Водночас, суд звертає увагу на те, що утримання особи передбачає її знаходження на тривалому або постійному матеріальному або грошовому забезпеченні з боку іншої особи, і ця допомога була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Разом із тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що кошти, які надаються ОСОБА_1 у вигляді аліментів або ж добровільної грошової допомоги є єдиним джерелом існування ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Такий висновок суду зумовлений тим, що матеріали справи не містять у собі відомостей стосовно того, що матері ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 позбавлені батьківських прав або ж є недієздатними чи непрацездатними, у зв`язку із чим не можуть матеріально утримувати своїх дітей. А тому беззаперечно стверджувати, що діти знаходяться на утриманні у ОСОБА_1 неможливо.

Окрім цього, стосовно ОСОБА_12 суд окремо акцентує увагу на тому, що її батько ОСОБА_4 не позбавлений батьківських прав щодо дівчинки і суду не надано доказів того, що він не може виконувати свого батьківського обов`язку стосовно утримання дитини.

Визнання позову ОСОБА_2 суд до уваги не приймає, оскільки воно не відповідає положенням законодавства України.

За таких обставин, зважаючи на відсутність у матеріалах справи відповідних доказів, беззаперечно стверджувати, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 перебувають на утриманні позивача неможливо, а тому в задоволенні цього позову слід відмовити.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

Результати вирішення спору не дають суду здійснити розподіл судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25 вересня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький