Справа № 683/2757/24
У Х В А Л А

02 жовтня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Завадської О.П.

секретаря Поважнюк О.Б.

з участю представника позивача адвоката Смішної І.В.

представника відповідача Гаврилюк М.І.

представника третьої особи військової частини НОМЕР_1 Стеценка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Старокостянтинові Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Смішна Ілона Вікторівна, до квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, треті особи Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про визнання права на виключення з числа службових квартир, зобов`язання подати до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області клопотання про виключення з числа службових квартир,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив визнати за ним право, як за діючим військовослужбовцем, на виключення з числа службового житла квартири по АДРЕСА_1 та зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький подати до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області клопотання про виключення зазначеної квартири з числа службового житла, мотивуючи порушенням прав на житло позивача, які вбачаються з положень відповідних норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З`ясувавши доводи та аргументи учасників справи та обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що предметом спору у справі є вимоги позивача, спрямовані на захист його прав щодо службового житла, які вбачаються з положень відповідних норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Одночасно слід врахувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21 з метою забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у її постановах від 06 червня 2018 року у справі №752/5881/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі №488/1176/14-а, від 20 вересня 2018 року у справі №815/2551/15, від 23 січня 2019 року у справі №806/5217/15, від 4 вересня 2019 року у справі №826/17556/16, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі №127/15109/18 і від 24 вересня 2021 року у справі №748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2139цс15 і від 2 березня 2016 року у справі №6-14цс16а.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів (п. 66).

Враховуючи викладене, суд вважає, що даний спір є публічно правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду, а тому на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження по справі слід закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно суд роз`яснює позивачеві право звернутись з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства, а також те, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 259, 260, 447 ЦПК України,

постановив:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Смішна Ілона Вікторівна, до квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, треті особи Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про визнання права на виключення з числа службових квартир, зобов`язання подати до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області клопотання про виключення з числа службових квартир.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 02 жовтня 2025 року.

Суддя