ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9360/25 Справа № 212/3652/25 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Лідовська А.А.,

сторони:

заявник ОСОБА_1

заінтересовані особи Міністерство оборони України, Міністерство соціальної політики, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, апеляційну скаргу представника заявниці ОСОБА_3 адвоката Лященко Анни Миколаївни на рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2025 року, яке ухвалене суддею Зіміним М.В., присяжними Абрамовим О.В., Бондаренко С.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 09 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення померлим ОСОБА_4 з 30.09.2023 року у зв`язку з воєнними діями при виконанні завдань по захисту Батьківщини.

В обгрунтування заяви заявниця ОСОБА_1 зазначає, що вона є дружиною військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 . В жовтні 2023 року заявниці надійшло сповіщення про те, що її чоловік солдат ОСОБА_4 30 вересня 2023 року зник безвісті, при виконанні бойового завдання, поблизу населеного пункту Кліщіївка, Донецької області.

Станом на момент звернення до суду з цією заявою будь-якої іншої інформації про місце перебування ОСОБА_4 не надходило, органом досудового розслідування не встановлено його місцезнаходження. Водночас, достатньо доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_4 пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю.

Оголошення військовослужбовця ОСОБА_4 померлим необхідно заявнику для проведення державної реєстрації смерті її чоловіка, із метою отримання особистих та майнових прав як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Заявник просила суд оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Україна, Чернігівська область, м. Чернігів, військовослужбовця, РНОКПП НОМЕР_2 загиблим ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання військового обов`язку по захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ в Російсько-Українській війні.

Рішенням Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Лященко А.М. оскаржила рішення суду, апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої не звернув уваги на те, що строк у шість місяців, який потрібно вираховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи, вже минув.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що на території, яка є місцем зникнення безвісти ОСОБА_4 , активні бойові дії не припинилися, тому відсутні правові підстави для обрахування шестимісячного строку, передбаченого статтею 46 ЦК України для оголошення фізичної особи померлою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

При вирішенні заяв про оголошення фізичної особи померлою слід враховувати те, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 05 квітня 2017 року укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

З наданої суду копії військового квитка серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що останній 29.08.2023 зарахований до військової частини НОМЕР_1 .

З наданого суду витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023 №20498 вбачається, що комісією було проведено службове розслідування, якою встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме під час виконання бойових завдань при безпосередній участі в заходах національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України о 06:30 30.09.2023 року по вогневій позиції 2 мотопіхотної роти і мотопіхотного батальйону, яка знаходиться в районі залізничної станції Алебастрова, Бахмутського району, Донецької області, військами російської федерації було здійснено обстріл з танку. Під час обстрілу при виконанні бойових завдань солдат ОСОБА_4 безвісті зник.

Пунктом 1 цього Наказу визначено, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , до моменту евакуації його тіла, або до моменту отримання інформації стосовно його місця перебування та його стану, вважати таким, що зник безвісті 30.09.2023 року під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районі ведення бойових дій, та інформація про місце перебування (знаходження) якого наразі невідома, а також відсутні об`єктивні відомості щодо його загибелі (смерті), або знаходження у полоні.

07 жовтня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 направлено ОСОБА_1 . Сповіщення № Г/6152 про те, що її чоловік ОСОБА_4 відданий Військовій присязі на вірність Українському народові, в бою за Україну, її свободу і незалежність, 30 вересня 2023 року зник безвісті при виконанні бойового завдання, поблизу населеного пункту Кліщіївка, Донецької області.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001351 від 02.10.2023 вбачається, що порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом зникнення безвісті 30 вересня 2023 року ОСОБА_4 .

З витягу з Єдиного реєстру осіб зниклих безвісті за особливих обставин № 38 від 27.11.2023 вбачається, що внесено відомості до вказаного реєстру щодо ОСОБА_4 .

З наданого суду листування у месенджері WhatsApp ОСОБА_1 з Старшим Роти вбачається, що 07.10.2023 заявниці повідомлено про те, що її чоловік ОСОБА_4 загинув під час оборонних дій 5 днів тому, на даний час тіло ОСОБА_7 не вдається евакуювати по тій причині, що ідуть постійні дуже близькі стрілецькі бої.

Його дружина, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про оголошення померлим ОСОБА_4 , який виконуючи обов`язок із захисту України, під час виконання бойового завдання вірогідно загинув, звернення з такою заявою обґрунтовує необхідінстю реалізації своїх прав та обов`язків, пов`язаних з його смертю, зокрема, отримання необхідної допомоги сім`ї загиблого та вступу в спадщину.

Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

Оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець зазначив дві норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців».

Відповідно, у ситуації, коли внаслідок збройної агресії російської федерації проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставин, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи ( з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених осіб у таких суспільних відносинах.

Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Такі правові висновки висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22, який відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковим для врахування при вирішенні цієї справи.

Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року №376.

Відповідно до цього Переліку, активні бойові дії у с. Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, в районі якого під час виконання бойового завдання не повернувся з бойового завдання ОСОБА_4 , почались з 18.09.2023 та тривають по день розгляду справи та дана територія віднесена до тимчасово окупованих територій російською федерацією.

Тобто, станом на день розгляду даної справи судом, на території, яка є місцем зникнення безвісти ОСОБА_4 , активні бойові дії не припинилися, дана територія окупована російською федерацією.

ОСОБА_1 звернулася до суду 02.04.2025, тобто до спливу строку встановленого в ст. 46 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заява про оголошення ОСОБА_4 померлим подана передчасно, оскільки строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної його загибелі.

Слід роз`яснити заявниці, що вона не позбавлена права у встановленому законом порядку повторно звернутися до суду для вирішення питання щодо оголошення ОСОБА_4 померлим, після спливу строку, визначеного у ч. 2 ст. 46 ЦК України.

Оскаржуване рішення суду ухвалене з врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/2, які є обов`язковими для застосування судами при розгляді заяв про оголошення фізичної особи померлою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника заявниці ОСОБА_3 адвоката Лященко Анни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30.09.2025 року.

Головуючий

Судді