Дата документу 29.09.2025
Справа № 501/1793/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Чорноморськ

головуючого - судді Смирнова В.В.,

при секретарі судового засідання Кочкіної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чорноморського міського суду Одеської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Одеська товарна баржа, приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Наталія Сергіївна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійним,

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сакун Г.П. звернувся з позовною заявою до відповідачів в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №21881 від 14.11.1997 року, який укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , посвідчений Одеською товариною біржею та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю.

Позовні вимоги мотивує тим, що 14.11.1997 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №21881, згідно якого відповідачі продали а позивачка ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрований на Одеській товарній біржі у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю.

ОСОБА_5 зареєструвала вказаний договір у КП «Бюро технічної інвентаризації» Іллічівської міської ради Одеської області.

Сторонами договору всі умови договору купівлі - продажу нерухомого майна були виконані в повному обсязі, позивач передала відповідачу кошти.

ОСОБА_5 протягом усього часу з моменту укладення договору відкрито володіла та користувалась квартирою

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла

Позивачка ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщина після смерті матері ОСОБА_5 на що нотаріус повідомила що відсутні документи, які підтверджують прав власності на майно померлої ОСОБА_5 ..

Представник позивача керуючись ст..ст. 657, 179, 182, 316, 321 ЦК України просив задовольнити позовні вимоги.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача 10.09.2025р надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не прибули.

Третя особа приватний нотаріус одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Н.С. надала суду заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності (а.с.410.

Інші процесуальні дії у справі.

05.05.2025р.постановлена ухвала про відкриття провадження у справі (а.с.31).

10.09.2025р. постановлена ухвала, яка занесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 14.11.1997 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №21881, згідно якого відповідачі продали а позивачка ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_1 та зареєстрований на Одеській товарній біржі у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю (а.с.11-12).

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна №21881 від 14.11.1997 р. зареєстрований у КП «Бюро технічної інвентаризації» Іллічівської міської ради одеської області та записано в реєстрову книгу №ПР №13 за реєстровим №12 сторінка №156 (а.с.13-20).

18.10.2024р. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.19).

ОСОБА_1 (змінила прізвище з « ОСОБА_8 » у зв`язку з одруженням (а.с.9)), матір`ю приходилась ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Н. із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с.22).

Приватний нотаріус листом від 15.04.2025р. повідомила ОСОБА_1 , що документи які підтверджують право власності на майн померлої ОСОБА_5 є договір №218814 купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований Одеською товарною біржею 14.11.1997р. У зв`язку з цим їй необхідно звернутися до суду за встановленням факту дійсності вказаного договору 9а.с.22).

Згідно довідки про задекларованих/зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвалась 21.11.1997р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєструвалась 21.11.1997 р., ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєструвалась 06.04.2006р. (а.с.10).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст. 13 ЦПК України).

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2ст. 48 цього Кодексу.

Тобто, у ЦК УРСР 1963 року встановлена вимога щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу тільки жилих будинків. Щодо інших об`єктів нерухомого майна така вимога відсутня.

Відповідно до законодавства, що діяло на момент укладення купівлі-продажу нерухомого майна №21881 від 14.11.1997 р, такий вид договору не мав бути нотаріально засвідченим.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах).

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

У такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах технічної інвентаризації, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.

Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

На підстав іст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися та розпоряджатися майном.

Відповідно до ч.1ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

На підставі ст. 319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах.

На підставі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку (ст.16 Цивільного Кодексу України).

На підставі вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів.

На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки покупець ОСОБА_5 померла.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу квартири укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, оскільки договір купівлі-продажу, укладений на біржі, пройшов відповідну державну реєстрацію, але не посвідчений нотаріально і на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням наст. 15 Закону України «Про товарну біржу», суд вважає що є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна №21881 від 14.11.1997, оформленого зареєстрованого на Одеській товарній біржі дійсним.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-289 ЦПК України , Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Одеська товарна баржа, приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Стрижак Наталія Сергіївна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №21881 від 14.11.1997 року, який укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , посвідчений Одеською товариною біржею та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду з дня отримання повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Смирнов