Справа № 276/997/25
Провадження по справі №2/276/564/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року селище Хорошів

Хорошівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Шморгуна О.П.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина. Спадкове майно складається з квартири АДРЕСА_1 . Будучи спадкоємцем після смерті матері за законом першої черги, позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, 06.06.2025 року отримав постанову за №145/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Позивач просить суд визнати за ним, в порядку спадкування за законом, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 16.06.2025 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

19.08.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судовому засіданні позов визнав та не заперечує проти його задоволення.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зістаттями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27 серпня 2007 року ( а.сп.11).

Позивач є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 12).

Відповідно до довідок виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №946, №927 від 09.06.2025 слідує, що спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрована та постійно проживала на день смерті за адресою: АДРЕСА_2 . На день її смерті та протягом шести місяців після смерті проживав без реєстрації син ОСОБА_1 , який вів господарство та доглядав матір з 2001 року до дня її смерті ( а.с.13,15).

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №79673654 від 10.01.2025 року, в спадковому реєстрі відсутня інформація про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.сп.16).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих №145/02-31 від 06.06.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок ( а.сп.10).

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Судом встановлено, що на звернення позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ,нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчить постанова приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіною Н.Д. №145/02-31 від 06.06.2025.

Із довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №142 від 22.05.2025 року слідує, що право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 не зареєстровано ( а.сп.28).

Разом з тим, відповідно до довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №1276 від 19.08.2025 слідує, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 рахується за померлою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.сп.59).

Зазначене також підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_3 , в якій наявні відомості про те, що ОСОБА_3 прописана за даною адресою (а.сп.57-58).

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24.03.2025 року встановлено факт постійного проживання з 2001 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зі спадкодавицею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 ( а.сп.41-43).

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 16.05.2025 року виготовлено на ім`я ОСОБА_1 . Згідно з технічним паспортом вказану квартиру було споруджено в 1965 році ( а.сп.17-25).

Відповідно до звіту про оцінку майна №250609/19-л вартість квартири, що складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 становить 87510 гривень ( а.сп.29-38).

Згідно довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №03-13/962 від 22.09.2025, фактичне розташування житлового будинку АДРЕСА_3 (колишня АДРЕСА_3 .

Із копії договору про надання земельної ділянки під забудову від 07.07.1965 року слідує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано в користування земельну ділянку площею 900 кв.м. в АДРЕСА_4 для забудови житлового будинку.

Відповідно до копії рішення №7 виконавчого комітету Володарськ-Волинської селищної ради Житомирської області від 19.05.1964 року та копії акту від 09.05.1964 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 900 кв.м. в АДРЕСА_4 для забудови двухквартирного будинку.

Згідно копії плану земельної ділянки від 01.06.1964 року слідує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками двухквартирного жилого будинку розташованого на земельній ділянки площею 773 кв.м. в АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки Хорошівської селищної ради №971 від 25.09.2025, згідно рішення виконавчого комітету Володарськ-Волинської селищної ради від 19.05.1964 року №7 виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 , однак на даний час адреса рахується як АДРЕСА_3 .

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві Юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину, однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 позивач не може оформити свої спадкові права. У свою чергу, вказана квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 , про що свідчать відомості з селищної ради, а також технічна документація на нерухомість.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_1 буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 89, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , та належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Хорошівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, адреса місцезнаходження: с-ще Хорошів вул. Героїв України, буд.13 Житомирського району Житомирської області; .

Повний текст рішення складено 29.09.2025.

Головуючий суддя А.М.Збаражський