ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 703/1218/24

провадження № 61-17600св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Міністерство оборони України,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року у складі колегії суддів Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Короткий зміст вимог заявника

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , захищаючи Україну від російських окупантів, загинув його батько ОСОБА_2 . Факт загибелі батька підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08 березня 2022 року, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Зазначив, що починаючи з 22 лютого 2022 року і до дня загибелі батька вони разом із ним проживали, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, а також були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25 серпня 2022 року № 6770, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 29 серпня 2022 року № 6907 та довідкою ОСББ «Каштан» від 24 серпня 2022 року № 7

Його мати та колишня дружина батька ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрована, але фактично не проживала, оскільки вона з батьком розлучилася у 2017 році, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 05 грудня 2017 року та довідкою ОСББ «Каштан» від 24 серпня 2022 року № 7.

Оскільки його батько загинув захищаючи Батьківщину, заявник навесні 2022 року звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - Комісія) із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.

27 липня 2022 року у ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) він отримав витяг з протоколу засідання Комісії від 20 травня 2022 року № 71 зі змісту якого вбачається, що надані ним документи Комісія повернула на доопрацювання, оскільки за поданими документами неможливо встановити чи є він, як син загиблого військовослужбовця, непрацездатним (особою з інвалідністю), який перебував на утриманні батька, крім того, відповідно до документів про місце реєстрації він, як син загиблого військовослужбовця, не проживав разом з батьком.

Комісія рекомендувала йому надати посвідчення «Член сім`ї загиблого» або рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків.

Заявник просив суд встановити факт, що він був членом сім`ї загиблого батька ОСОБА_2 , який був військовослужбовцем та загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 23 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 задовольнив. Встановив факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 02 березня 2022 року був членом сім`ї свого загиблого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який був військовослужбовцем та загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував наявні у матеріалах справи письмові докази і показання свідків, та дійшов висновку, що заявник довів факт спільного проживання разом зі своїм батьком ОСОБА_2 однією сім`єю та ведення ними спільного господарства.

Черкаський апеляційний суд постановою від 20 листопада 2024 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнив, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 липня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що надані заявником докази у своїй сукупності не доводять факту спільного проживання заявника разом із ОСОБА_2 , наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї та інших обставин на підставі яких можливо було б встановити факт того, що ОСОБА_1 був членом сім`ї ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2024 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 ,посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 08 січня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у справі, витребував її із Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

29 січня 2025 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 08 травня 2024 року у справі № 753/19773/21.

У касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції неправильно розтлумачив та застосував нерелевантну практику Верховного Суду та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження факту спільного проживання заявника разом з батьком.

Апеляційний суд не надав об`єктивної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які доводять факт його спільного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю.

Доводи інших учасників справи

У лютому 2024 року Міністерство оборони України надіслало відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час захисту Батьківщини, загинув ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08 березня 2022 року, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та копія витягу з наказу командира військової частини від 11 березня 2022 року № 54.

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 14 серпня 1991 року у графі «батько» вказано « ОСОБА_2 ».

Відповідно до довідки від 25 серпня 2022 року № 6770 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (мати заявника) до теперішнього часу.

Згідно з довідкою Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Смілянської міської ради від 29 серпня 2022 року № 6907 за адресою: АДРЕСА_1 , з 27 січня 1995 року був також зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та 08 березня 2022 року знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. На момент смерті померлий був зареєстрований за вказаною адресою разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки ОСББ «Каштан» від 24 серпня 2022 року № 7 ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_2 до дня його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та вели разом спільне господарство.

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 05 грудня 2017 року.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20 травня 2022 року № 71, подані ОСОБА_1 документи Комісія вирішила повернути на доопрацювання. Підставою для таких дій Комісії стало те, що за поданими документами неможливо встановити чи є, зокрема, ОСОБА_1 як син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою з інвалідністю), який перебував на утриманні батька, а також за документами про місце реєстрації, зокрема, він як син загиблого військовослужбовця не проживав разом з батьком. У зв`язку із цим Комісія рекомендувала йому надати посвідчення «Член сім`ї загиблого» або рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків.

Отже, метою звернення заявника до суду є встановлення факту, що має юридичне значення, для забезпечення умов реалізації ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової державної допомоги.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права

і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 СК України (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 383/821/22, провадження № 61-5935св23).

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтями 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Звертаючись до суду із цією заявою, ОСОБА_1 на підтвердження факту спільного проживання разом зі своїм батьком надав копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 , довідку про реєстрацію місця проживання особи та довідку ОСББ «Каштан».

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що надані заявником докази у своїй сукупності не доводять факт спільного проживання, ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету та інших обставин, на підставі яких можливо було б встановити, що ОСОБА_1 був членом сім`ї ОСОБА_2 .

Апеляційний суд правильно зазначив про те, що реєстрація місця проживання заявника та ОСОБА_2 за однією адресою, за відсутності інших доказів про їх спільний побут, не може бути доказом факту проживання однією сім`єю.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що вказані ОСОБА_1 обставини на обґрунтування заявлених вимог, а саме спільна реєстрація заявника разом із батьком, перерахування ОСОБА_2 коштів на рахунок заявника, а також показання свідків, самі по собі, без доведення належними доказами факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків з померлим ОСОБА_2 , не можуть бути доказом факту спільного проживання однією сім`єю.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 травня 2024 року у справі № 753/19773/21, відповідно до якого докази щодо встановлення факту, що має юридичне значення, повинні оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами.

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не суперечить зазначеному висновку Верховного Суду. Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

У цій справі суд апеляційної інстанції дав оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку, що заявник не довів того факту, що він був членом сім`ї ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги в цілому зводяться до переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Наведене свідчить про те що касаційна скарга є необґрунтованою, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не встановила.

Висновок суду апеляційної інстанції є мотивованим, та зроблений на підставі належним чином досліджених наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, із наданням їм відповідної оцінки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров