Номер провадження: 22-ц/813/2752/25
Справа № 494/147/20
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача Шулик Максим Юрійович

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АФРО»

скаржник ОСОБА_2

представник скаржника Верхола Ігор Олегович

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката Шулик М.Ю. про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Верхоли Ігоря Олеговича , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 06 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Дєткова О.Я., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АФРО» про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що згідно листа Березівської районної державної адміністрації ОСОБА_1 було рекомендовано оформити технічну документацію на об`єкти, які не були включені до переліку майна, що підлягає розпаюванню та відносилися до безхазяйного майна на території Червоноволодимирської сільської ради.

Так, позивачем було виготовлено технічні паспорти на майстерню тракторної бригади, ваги автомобільні та виробничий будинок бурякосховище, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

З 2006 року по теперішній час він добросовісно та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відкрито та безперешкодно користується ним. Протягом вказаного періоду ОСОБА_1 обслуговує будівлі, проводить поточні ремонти, використовує майстерню тракторної бригади, ваги автомобільні та виробничий будинок бурякосховище. З ТОВ «АФРО» жодних правочинів щодо зазначених об`єктів не укладав та протягом тринадцяти років останній ці об`єкти нерухомості не використовував та не чинив перешкод ОСОБА_1 у його володінні. У зв`язку з вищевказаним просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на вищевказані будівлі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 06 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АФРО» про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач добросовісно володіє чужим майном і понад 13 років продовжує відкрито, безперервно користуватися майстернею тракторної бригади, вагами автомобільними та виробничим будинком бурякосховищем за адресою АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому існують підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за позивачем.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю рішення Березівського районного суду Одеської області від 06.07.2020, і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви до ТОВ «АФРО» про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного судового рішення суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Вказує, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до неналежного відповідача і у не встановлений законом спосіб захисту своїх прав.

Відповідач ТОВ «АФРО» станом на день звернення до суду з позовом не мало жодних прав (у тому числі права власності) на спірне нерухоме майно.

Позивач, вважаючи ТОВ «АФРО» власником спірного майна, мав звернутися з вимогами на спірне майно не до суду, а до комісії з припинення юридичної особи. Позивач ОСОБА_1 ніколи не володів і не користувався спірним нерухомим майном.

Спірним нерухомим майном починаючи з 21.04.2008 року й по теперішній час користується ОСОБА_2 на підставі акту державного виконавця про передачу майна на відповідальне зберігання (копія додається). Зазначене виключає можливість набуття позивачем майна у власність за набувальною давністю.

Окрім того, позивачу було на момент звернення до суду достеменно відомо про володіння саме ОСОБА_2 спірним майном, і він навмисно не визначив ОСОБА_2 відповідачем, у зв`язку з чим оскаржуваним судовим рішенням грубо порушені права ОСОБА_2 .

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що рішення є законним, обґрунтованим та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_2 не мав ніякого відношення до спірних нерухомих обєктів та немає правовстановлюючих документів.

Крім того, 14.07.2025 на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява адвоката Шулик М.Ю. про закриття провадження у справі, оскільки апелянт немає ніякого відношення до спірних об`єктів, жодних правовстановлюючих документів на вказані об`єкти у ОСОБА_2 немає і вказаними об`єктами він ніколи не користувався та не володів.

Щодо явки сторін.

Сторони з`явились та надали пояснення до судових дебатів, представники сторін просили розглянути справу без їх участі, клопотань про відкладення не надходило, що не перешкоджає апеляційному перегляду.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін оцінивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї та клопотання про закриття, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищаєправа та, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право, зокрема, на апеляційний перегляд справи.

У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, подану особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Перевіряючи доводи скаржника щодо того, чи порушено його права оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що права ОСОБА_2 вказаним рішенням не порушені.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду є майстерня тракторної бригади, ваги автомобільні та виробничий будинок бурякосховище, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що згідно листа Березівської районної державної адміністрації ОСОБА_1 було рекомендовано оформити технічну документацію на об`єкти, які не були включені до переліку майна, що підлягає розпаюванню та відносилися до безхазяйного майна на території Червоноволодимирської сільської ради. Так, позивачем було виготовлено технічні паспорти на майстерню тракторної бригади, ваги автомобільні та виробничий будинок бурякосховище, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 . З 2006 року по теперішній час він добросовісно та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відкрито та безперешкодно користується ним. Протягом вказаного періоду ОСОБА_1 обслуговує будівлі, проводить поточні ремонти, використовує майстерню тракторної бригади, ваги автомобільні та виробничий будинок бурякосховище. З ТОВ «АФРО» жодних правочинів щодо зазначених об`єктів не укладав та протягом тринадцяти років останній ці об`єкти нерухомості не використовував та не чинив перешкод ОСОБА_1 у його володінні. У зв`язку з вищевказаним просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на вищевказані будівлі.

Скаржник зазначає, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до неналежного відповідача і у не встановлений законом спосіб захисту своїх прав. Спірним нерухомим майном починаючи з 21.04.2008 й по теперішній час користується ОСОБА_2 на підставі акту державного виконавця про передачу майна на відповідальне зберігання (копія додається). Зазначене виключає можливість набуття позивачем майна у власність за набувальною давністю. Окрім того, позивачу було на момент звернення до суду достеменно відомо про володіння саме ОСОБА_4 спірним майном, і він навмисно не визначив ОСОБА_2 відповідачем, у зв`язку з чим оскаржуваним судовим рішенням грубо порушені права ОСОБА_2

Апеляційний суд, на виконання вимог процесуального закону, відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, дослідив доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи встановив, що обставини щодо вирішення місцевим судом питання про права, інтереси, свободи та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились.

06 липня 2020 року Березівський районний суд Одеської області розглянув та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі наданих ним доказів.

Скаржник не надав апеляційному суду жодних правовстановлюючих документів на вказані об?єкти, і не надав будь яких доказів, що вказаними об?єктами він користувався і володів, а його твердження про порушення прав це є власне суб?єктивне уявлення про його порушене право.

Скаржник має довести належними доказами про порушення своїх прав та інтересів, та якими правовстановлюючими документами він може підтвердити своє право власності на об?єкти.

З даного приводу є правова позиція, викладена в Постанові КЦС ВС від 18.06.2024 N? 758/113/23 (61-18061 св 23), згідно якої зазначається , що суд має перевірити доводи, на яких грунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на виконавчий документ - акт державного виконавця від 21.04.2008 року про передачу майна на відповідальне зберігання. При цьому жодного зареєстрованого документа про підтвердження його права власності на об?єкти ним не надано.

З матеріалів справи вбачається, що даний акт державного виконавця є нечинним і вся інформація, яку пов?язує скаржник щодо виникнення у нього права на вищевказані об?єкти нерухомості на підставі даного акта виконавця не відповідає дійсності, з огляду на таке.

31 жовтня 2007 рішенням Березівського районного суду Одеської області було задоволено позов ОСОБА_2 до приватного орендного підприємства агрофірма «Світанок» про стягнення заборгованості та стягнуто з приватного орендного підприємства агрофірма «Світанок» на користь ОСОБА_2 27 700 грн. і судові витрати 207 грн., а всього - 27 907 грн.

15 квітня 2008 року ухвалою Березівського районного суду Одеської області було задоволено заяву ОСОБА_2 «Про зміну способу виконання рішення суду». Згідно даної ухвали суду було змінено спосіб та порядок виконання рішення Березівського районного суду від 31 жовтня 2007 року та звернуто стягнення на майно приватного орендного підприємства Агрофірми «Світанок» , що знаходиться у с. Червоноволодимирівка (нинішня назва Михайлівка) Березівського району Одеської області у вигляді :

- ваги автомобільні вантажопідйомністю 50 тон із навісом у комплекті, балансовою вартістю 8000 гривень;

- недобудований тік (складові частини) недобудованої будівлі для переробки сільськогосподарської продукції, балансовою вартістю 17000 гривень, шляхом предачі його в натурі ОСОБА_2 .

Але, 17 липня 2008 року апеляційний суд Одеської області розглянувши апеляційну скаргу ТОВ «АФРО» на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПОП агрофірми «Світанок» про стягнення заборгованості постановив ухвалу, якою скасував ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2008 року. В своїй ухвалі апеляційним судом було встановлено, що власником спірного майна являється ТОВ «АФРО», яке стало правонаступником ПОП агрофірми «Світанок».

Таким чином, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2008 року спростовуються твердження ОСОБА_2 про те, що порушено його право на вищевказані нерухомі об?єкти, та те, що ТОВ «АФРО» свого часу не мало жодних прав на «спірну нерухомість» (судове рішення суду міститься у відзиві на апеляційну скаргу).

Інших доказів на підтвердження своїх доводів скаржник не надає та будь яких клопотань не заявляв.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. У такому разі рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільної процесуальних правовідносин та їх гарантій.

До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма).

При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.

При цьому цивільна процесуальна форма завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (у тому числі і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, суд апеляційної інстанції, перевіривши, що оскаржуваним рішенням права, свободи, інтереси та (або обов`язки) ОСОБА_2 не порушені, дійшов висновку про закриття апеляційного провадження.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 ніколи не володів і не користувався спірним нерухомим майном спростовується матеріалами справи, та скаржником на підтвердження вказаних доводів не надано будь-яких доказів.

Крім того, матеріали справи і не містять доказів користування і володіння спірним майном ОСОБА_2 ..

Виходячи із вищезазначеного, доводи апеляційної скарги щодо порушення прав скаржника ухваленим рішенням, колегією суддів не приймаються.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст. 255, п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України,-

постановив:

Клопотання Шулик М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Верхоли Ігоря Олеговича , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 06 липня 2020 року - задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Верхоли Ігоря Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АФРО» про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко