ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9817/25 Справа № 197/391/25 Суддя у 1-й інстанції - Геря О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 197/391/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Територіальна громада, в особі Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року, яке ухвалене суддею Герею О.Г.у селищі Широкому Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 липня 2025року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Територіальної громади, в особі Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання розпорядження недійсним, визнання права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та цього ж дня державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що ОСОБА_1 є спадкоємицею в (одній другій) частці майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , який належав Спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 серпня 1999 року Широківською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 532 та зареєстрованого в Криворізькому БТІ в книзі під №1д-255-120.

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , однак, державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,2153 гектарів, у межах згідно з планом, передану для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), оскільки правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку не відповідає вимогам чинного законодавства через те, що виданий на підставі рішення, винесеного після смерті спадкодавця, що суперечить нормам діючого законодавства України.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд: визнати розпорядження голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 308- р-05 від 24 червня 2005 року, в частині передачі померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державного запасу недійсним; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності по частині земельної ділянки, площею 1,2153 гектарів, у межах згідно з планом, переданої для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), кадастровий номер :16:001:0018; всі судові витрати у цій справі віднести на рахунок позивачів.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади, в особі Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання розпорядження недійсним, визнання права власності на земельну ділянку.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції, порушивши принцип диспозитивності, норми матеріального й процесуального права, розглянув дану справу у неправильному визначенні обставин і відповідно до них правовідносин, що складають суть спору та характер спірних правовідносин, допустивши при цьому невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильно витлумачив обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладенню в основу заявлених позовних вимог.

Апеляційна скрага мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Широке Криворізького (в минулому «Широківського») району Дніпропетровської області помер ОСОБА_3 , який до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , разом з померлим на день його смерті за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані його спадкоємці за законом першої черги, донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя ОСОБА_3 заповіту не складав.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до числа якої входить: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 серпня 1999 року Широківською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 532 та зареєстрованого в Криворізькому БТІ в книзі під № 1д-255-120; земельна ділянка, площею 1,2153 гектарів у межах згідно з планом, передана для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту) право власності на яку за спадкодавцем підтверджується розпорядженням голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 24 червня 2005 року № 308-р-05 «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Новомалинівської сільської ради», кадастровий номер :16:001:0018.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що позбавлення її права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження підстав набуття у власність майна, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи.

Окрім вище викладеного, вказує на те, що судом взагалі не було взято до уваги вимогу щодо визнання розпорядження голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 308- р-05 від 24 червня 2005 року, в частині передачі померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державного запасу недійсним.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Широкому Криворізького (в минулому «Широківського») району Дніпропетровської області помер ОСОБА_3 , який до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 .

Разом із померлим на день його смерті за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані його спадкоємці за законом першої черги: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За життя ОСОБА_3 заповіту не складав.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до числа якої входило: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , який належав Спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 серпня 1999 року Широківською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 532 та зареєстрованого в Криворізькому БТІ в книзі під №1д-255-120; земельна ділянка, площею 1,2153 гектарів у межах згідно з планом, передана для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), право на яку за спадкодавцем підтверджується розпорядженням голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 24 червня 2005 року № 308-р-05 «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Новомалинівської сільської ради», кадастровий номер :16:001:0018.

06 червня 2006 року державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що ОСОБА_1 є спадкоємицею в (одній другій) частці майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , який належав Спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 серпня 1999 року Широківською державною нотаріальною конторою, за реєстром №532 та зареєстрованого в Криворізькому БТІ в книзі під №1д-255-120.

12 жовтня 2021 року державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,2153 гектарів, у межах згідно з планом, передану для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), оскільки правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку не відповідає вимогам чинного законодавства, через те, що виданий на підставі рішення, винесеного після смерті спадкодавця, що суперечить нормам діючого законодавства України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на земельну ділянку, площею 1,2153 гектарів, у межах згідно з планом, передану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), кадастровий номер :16:001:0018, спадкодавець за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності, вона не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, однак, не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною другою статті 48 ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Саме позивач визначає у позові відповідачів, до яких пред`явлено вимоги.

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача, замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеномуЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Разом з тим, у пункті 7.17 постанови від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому, відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

Позивачками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлено вимогу до Територіальної громади, в особі Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області,про визнання недійсним розпорядження голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 308- р-05 від 24 червня 2005 року, в частині передачі померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державного запасу.

Суд першої інстанції при вирішенні даного спору не надав належної правової оцінки питанню щодо залучення належного відповідача - Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, як орагну, рішення якого оскаржено, та не роз`яснив позивачам їх право на залучення до участі у справі належного відповідача.

Таким чином, позовні вимоги у наведеній частині не підлягають задоволенню, у зв?язку з вищенаведених підстав, що не позбавляє позивачів права на звернення до суду з аналогічними вимогами до належного відповідача.

При цьому, висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання за позивачками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по частині замельної ділянки, площею 1,2153 гектарів, у межах згідно з планом, переданої для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), кадастровий номер :16:001:0018, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є законними та обгрунтованими.

Так, за положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеногоправа, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1216, 1218 ЦК України).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смеріт якого, у порядку ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, відкрилась спадщина на все майно, що йому належало на момент відкриття спадщини, тобто, станом на 31 січня 2005 року.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України, в редакції станом на дату виникнення правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

При цьому, ч. 1 ст. Земельного кодексу України, в редакції станом на дату виникнення правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 , станом на 31 січня 2005 року, у встановленому законом порядку набув право власності на земельну ділянку, площею 1,2153 гектарів у межах згідно з планом, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, Новомалинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), кадастровий номер :16:001:0018, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вона не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси, у зв?язку з чим відсутні правові підстави для задовлення позовних вимог у цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки у данному спорі відсутній сам факт набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

За наведених обставин, не можна вважати прийнятними доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що позбавлення її права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження підстав набуття у власність майна, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи.

За таких обставин, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, вважає за необхідне, на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити ршення суду, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, у зв?язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: