Справа № 278/386/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області:

Головуючого судді Буткевича М.І.

за участі секретаря судового засідання Бошяна А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом поданим представником ОСОБА_1 адвоката Ткачук Т.А. до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом щодо визнання відповідачки такої, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявленого, позивачка вказала, що вона є квартиронаймачем вказаної квартири на підставі ордеру № 391 виданого 12.10.1988 рокую. Крім позивачки, в даній квартирі зареєстрована донька ОСОБА_2 , яка не проживає в квартирі з 2013 року, наявність реєстрації у помешканні перешкоджає позивачу приватизувати квартиру адже потрібна згода всіх зареєстрованих осіб.

Ухвалою суду від 11.02.2025 року було відкрито провадження розгляд якого вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 18). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.04.2025 року було задоволено клопотання про витребування доказів.

В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача направила клопотання про проведення засідання без участі позивача та його представника.

Від третьої особи надійшло клопотання щодо розгляду справи за його відсутності.

Відповідач на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу Україні (далі - ЦПК), будучи належним чином та завчасно проінформований про існування даного спору, свого ставлення до заявлених вимог не висловив та жодних доказів на дослідження суду не надав.

Проаналізувавши матеріали надані позивачем, встановлені наступні фактичні обставини справи.

Позивачка є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 391 виданого 12.10.1988 року (а.с. 4).

Квартира є неприватизованою і перебуває в комунальній власності.

Крім позивачки, в даній квартирі зареєстрована донька позивачки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не проживає в квартирі з 2013 року, що підтверджується довідкою № 228 від 17.12.202023 року та довідкою № 160, виданою Озернянським старостинським округом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області (зворот а.с. 4).

Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачу приватизувати дану квартиру оскільки має бути згода усіх осіб які зареєстровані в квартирі.

На виконання ухвали суду надійшла витребувана інформація від Державної прикордонної служби № 278/386/25/7377/2025 від 30.04.2025 з якої вбачається, що відповідачка ще 11.03.2020 року перетнула кордон, доказів щодо повернення відповідачки до України не вбачається (а.с. 56).

Законодавством вказані правовідносини врегульовані наступним чином.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу Україні (далі - ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК).

Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК).

Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 383 ЦК власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України (далі - ЖК) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як вбачається зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з ч. 10 п. 18 «Положення про порядок передачі квартир, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житловим приміщенням, відповідно до закону житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , однак протягом тривалого часу в ній не проживає, не проживає в Україні протягом останніх 5-ти років. Разом з тим, наявність реєстрації місця проживання відповідача у зазначеній квартирі, в свою чергу, порушує права позивачки, зокрема, щодо можливості вільного розпорядження такою нерухомістю та перешкоджає позивачці приватизувати дану квартиру.

За таких обставин права позивача підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 вересня 2025 року

Суддя М.І.Буткевич