Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1261/25
Провадження № 2/542/586/25
У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Карась В.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари заяву у порядку частини 3 статті 199 ЦПК України про визнання недійсними повністю свідоцтв про розірвання шлюбу, які суперечать закону, та клопотання про поновлення процесуального строку та приєднання доказу до матеріалів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення відсутності державної реєстрації розірвання шлюбу, анулювання актового запису про розірвання шлюбу та внесення змін до актового запису про шлюб,

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення відсутності державної реєстрації розірвання шлюбу, анулювання актового запису про розірвання шлюбу та внесення змін до актового запису про шлюб, за змістом якої просила:

- звільнити її від сплати судового збору за подання даного позову у зв`язку із скрутним майновим становищем, що об`єктивно перешкоджає сплаті судового збору за подання даного позову;

- встановити відсутність державної реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ;

- анулювати актовий запис № 8 про розірвання шлюбу, який складений 27.01.1998 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області;

- внести зміни в актовий запис № 1444 про шлюб, який складений 30.06.1989 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, шляхом зазначення, що шлюб припинився ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 22 липня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року продовжено строк підготовчого провадження у справі до 90 днів.

16 вересня 2025 року позивачем до суду подано заяву у порядку частини 3 статті 199 ЦПК України про визнання недійсними повністю свідоцтв про розірвання шлюбу, які суперечать закону, за змістом якої вона просила, зокрема, визнати недійсним повністю свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 27.01.1998, яке суперечить закону, визнати недійсним повністю свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 28.04.2017, яке суперечить закону, визнати недійсним повністю свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 20.12.2001, яке суперечить закону (а.с. 86-89).

В обґрунтування такої поданої заяви позивачем зазначено, що вказані свідоцтва про розірвання шлюбу є правочинами, пов`язаними з предметом спору, які суперечать закону.

19 вересня 2025 року від позивача до суду надійшло клопотання, за змістом якого остання просила поновити строк для подання копії листа Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.09.2025 № 1600-0214-8/70248, визнати причини пропуску строку поважними, приєднати до матеріалів справи копію листа Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.09.2025 № 1600-0214-8/70248 (а.с. 99).

Клопотання обґрунтовано тим, що оригінал такого листа, у якому зазначено, що згідно з матеріалами архівної пенсійної справи померлого пенсіонера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є копія паспорта серії НОМЕР_4 , виданого Решетилівським РВ УМВС України у Полтавській області 24.04.2000, в якому на сторінці 10 не міститься відмітка про розірвання шлюбу, отриманий позивачем 17.09.2025.

В судовому засіданні 01 жовтня 2025 року позивач підтримала такі заяву та клопотання з підстав, викладених у них.

Також, у судовому засіданні позивачем оголошені й пояснення у порядку статті 43 ЦПК України стосовно того, що заява у порядку частини 3 статті 199 ЦПК України підлягає розгляду судом з метою забезпечення повного захисту прав позивача та відсутності необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Аналогічні пояснення надійшли до суду від позивача 01.10.2025 за допомогою системи «Електронний суд» та приєднані до матеріалів справи.

Додатково позивачем наголошено, що в заяві у порядку частини 3 статті 199 ЦПК України про визнання недійсними повністю свідоцтв про розірвання шлюбу, які суперечать закону, нею допущена помилка з частині зазначення дати видачі паспорта ОСОБА_2 від 26.04.2000.

Відповідач Новосанжарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не забезпечив явку свого уповноваженого представника, надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі (а.с. 105).

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вирішив судове засідання проводити за даної явки.

Суд, вивчивши заяву позивача у порядку частини 3 статті 199 ЦПК України про визнання недійсними повністю свідоцтв про розірвання шлюбу, які суперечать закону, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на

справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 43 ЦПК України передбачені права та обов?язки учасників справи. Учасники справи мають, зокрема, право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до частини 3 статті 199 ЦПК України, якщо позивачем до закінчення підготовчого провадження подано заяву про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, суд надає відповідачу, іншим учасникам справи час на підготовку своїх пояснень та заперечень з приводу поданої заяви.

Суд зазначає, що заява про визнання недійсним правочину, пов?язаного з предметом спору, не вважається заявою про зміну предмета позову. Вона може бути подана позивачем лише до закінчення підготовчого провадження та є підставою для надання іншим учасникам справи часу для підготовки своїх пояснень і заперечень.

Така заява може бути задоволена лише у випадку, якщо позивачем буде доведено, що з незалежних від нього причин, він не мав можливості включити відповідну вимогу до первісної позовної заяви (частина 3 статті 264 ЦІК України) і дані положення поширюються лише на правочини і не можуть застосовуватися щодо інших документів.

Оскільки свідоцтва про розірвання шлюбу не є правочинами, вони не можуть визнаватись недійсним на підставі статей 203, 215-236 ЦК України.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви в порядку частини 3 статті 199 ЦПК України необхідно відмовити.

Суд, вивчивши клопотання позивача про поновлення процесуального строку та приєднання доказу до матеріалів цивільної справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку та про долучення доказів до матеріалів справи підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частина 3 цієї статті передбачає, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 4 статті 127 ЦПК України, одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Згідно з частиною 5 статті 127 ЦПК України, пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Частина 6 цієї статті передбачає, що про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Положення статті 81 ЦПК України відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частина 4 статті 83 ЦПК України встановлює, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини 5 статті 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї.

Отже, позивач мав подати докази разом з поданням позовної заяви або зазначити про неможливість подати докази у визначений законом час.

Позивачем вказано, що зазначений у клопотанні документ не був поданий у строки, передбачені ЦПК України, у зв`язку із отриманням доказу лише 17 вересня 2025 року.

Враховуючи викладене, позивач просив поновити процесуальний строк на подачу доказу, а саме: копії листа Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.09.2025 № 1600-0214-8/70248.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку та долучення доказів, суд враховує основні засади цивільного судочинства, в тому числі, принципи пропорційності, змагальності, диспозитивності, які гарантують право кожного учасника процесу подати свої докази, відстоювати свою позицію перед судом, враховуючи значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, та обов`язок суду сприяти учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, та розглянути справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів.

Беручи до уваги наведені позивачем підстави для поновлення процесуального строку та приєднання доказів, виходячи з предмету та підстав позовних вимог позивача; враховуючи важливість подання кожною стороною доказів, оскільки саме на підставі поданих доказів буде розглядатися справа по суті, суд вважає необхідним поновити позивачу строк для подання та долучення до матеріалів справи доказу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 43, 83, 127, 258-260, 268, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви у порядку частини 3 статті 199 ЦПК України про визнання недійсними повністю свідоцтв про розірвання шлюбу, які суперечать закону, - відмовити.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку та приєднання доказу до матеріалів справи №542/1261/25 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для подання доказів у цивільній справі №542/1261/25.

Приєднати до матеріалів справи доказ копію листа Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.09.2025 № 1600-0214-8/70248.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Повний текст ухвали складений 01 жовтня 2025 року.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва