ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 954/114/24 Головуючий в І інстанції: Кузьміна О.І.
Номер провадження: 22-ц/819/1176/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Кутурланової О.В.,

секретар Олійник К.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Каневського В.О., дата складення повного тексту рішення - не зазначено, у справі за позовом Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

31 січня 2024 року позивач звернувся через систему "Електронний суд" до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 140 440,19 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Позов обґрунтований наступним.

Позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 1) 09.09.2021 кредитний договір № 401, за яким відповідачу видано кредит у сумі 22 000,00 грн; 2) 18.12.2021 кредитний договір № , за яким відповідачу видано кредит у сумі 70 000,00 грн.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2023 склала:

--- за кредитним договором від 09.09.2021 № 401 - 39 612,71 грн, з яких: 21 760,05 грн - заборгованість за кредитом; 17 852,66 грн - заборгованість за процентами;

--- за кредитним договором від 18.12.2021 № - 100 827,48 грн, з яких: 62167,73 грн - заборгованість за кредитом; 09,11 грн - заборгованість за процентами; 38 650,64 грн - заборгованість за комісією.

Отже, як вказав позивач, загальна сума заборгованості за вказаними кредитними договорами станом на 01.12.2023 склала 140 440,19 грн.

Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ "ПУМБ", у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 04.03.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в позовній заяві просила розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження та за відсутності представника банку. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав.

Суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів.

Оскаржуваним заочним рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2024 року позов було задоволено. Суд ухвалив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 09.09.2021 № 401 - 39 612,71 грн та за кредитним договором від 18.12.2021 № - 100 827,48 грн, що разом складає 140 440,19 грн; судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що 09.09.2021 між позивачем АТ "ПУМБ" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №401, згідно з умовами якого останній отримав кошти з кредитним лімітом в 20 000,00 грн, який пізніше було підвищено до 22 000,00 грн, шляхом підписання останнім заяви №401 про приєднання до цього Договору та паспорту споживчого кредиту. Окрім цього, 18.12.2021 між АТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 був укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №, згідно з умовами якого останній отримав кошти в сумі 70 000,00 грн, шляхом підписання останнім заяви № про приєднання до цього Договору та паспорту споживчого кредиту.

Також суд виходив з того, що укладення вказаних договорів підтверджується доданою до позовної заяви Публічною пропозицією АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 12.06.2019), затвердженої рішенням Правління АТ "ПУМБ" протокол № 760 від 11.06.2019 та Паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачем.

Також суд виходив з того, що відповідно до вказаних заяв відповідач підтвердив, що підписанням цих заяв беззастережно прийняв Публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Таким чином, вважав суд, відповідач погодився з умовами Договору, про що свідчить наявність його аналогу власноручного підпису в ній. Даною заявою визначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, розмір комісії, тощо.

Також суд виходив з того, що позивач свої зобов`язання (надання коштів відповідачу у розмірі 70 000,00 грн) перед відповідачем виконав, що підтверджується копією платіжної інструкції №TR.54643646.46691.25578 від 18.12.2021.

Також суд виходив з того, що на адресу відповідача позивачем була направлена письмова вимога (повідомлення), відповідно до якої Банк інформував відповідача про наявність заборгованості за Кредитним договором з одночасним попередженням про наслідки несплати у строки заборгованості за кредитом. А саме, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2023 склала:

--- за кредитним договором від 09.09.2021 № 401 - 39 612,71 грн, з яких: 21 760,05 грн - заборгованість за кредитом; 17 852,66 грн - заборгованість за процентами;

--- за кредитним договором від 18.12.2021 № - 100 827,48 грн, з яких: 62167,73 грн - заборгованість за кредитом; 09,11 грн - заборгованість за процентами; 38 650,64 грн - заборгованість за комісією.

Також суд враховував положення ст.ст.525, 526, 530, 626, 628, 629, 634, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Також суд виходив з відсутності доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст.617 ЦК України. Як наслідок, суд вважав, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконав, а тому позовні вимоги є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 30.06.2025 року було залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. При цьому суд виходив з такого.

З одного боку, на думку суду, посилання відповідача на обставини неповідомлення про розгляд справи не знайшли свого підтвердження через відсутність відповідних доказів. А з іншого боку, як вважав суд, справа розглянута на підставі наявних доказів, які досліджені судом у повному обсязі та на підставі яких встановлено факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем.

На вказане судове рішення адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, яка діє від імені відповідача ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові. При цьому вона послалася на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказала, пославшись на положення ст.14 Закону України "Про споживче кредитування" (про укладення договору про споживчий кредит), положення ст.ст.638, 639 ЦК України (про укладення договору та форму договору), що суд не прийняв до уваги того, що відповідно до умов та правил надання банківських послуг пам`ятка, тарифи, а також заява про приєднання до умов та правил становить укладений договір про надання банківських послуг. В той же час, на думку скаржника, банк не надав суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, щоб в сукупності із заявою-анкетою свідчило б про укладений в належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Вважає, що у справі відсутні докази того, що саме конкретні умови та правила, зокрема Витяг з Умов, розумів позичальник, підписуючи договір чи анкету-заяву позичальника, адже на них відсутній підпис позичальника, а банк може надавати умови та правила в будь-якій редакції. А також відсутні докази того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а також у зазначеному банком розмірі та порядку нарахування.

Також зазначила, що поза увагою суду залишилось те, що є безпідставним посилання позивача на Паспорт споживчого кредиту, як на складову кредитного договору, адже, вказала, пославшись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20, він є способом підтвердження виконання банком свого переддоговірного обов`язку як кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця.

Також щодо платіжних інструкцій вказала, що суд не врахував і того, що надану банком платіжну інструкцію від 18.12.2021 року на підтвердження переказу коштів у розмірі 70 000,00 грн не можна вважати належним доказом, оскільки вона не містить обов`язкових реквізитів, які передбачені для такого виду фінансових документів згідно із Законом України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", а саме: підпису керівника та бухгалтера платника та печатки; печатки банку, через який здійснювався платіж; прізвище, ім`я, по батькові та посаду працівника банку, який засвідчив проходження цього платежу на оплату.

Також щодо виписок по рахунку зазначила, що суд не прийняв до уваги того, що надані позивачем виписки по рахунку оформлені із порушенням вимог документообігу, не посвідчені належним чином, а тому не можуть являтися належним доказом наявності заборгованості відповідача. Крім того, вказала, з вказаних виписок не можна встановити наявну суму боргу, його складові, період, за який він утворився, що унеможливлює проведення об`єктивного розгляду справи та задоволення позову.

Також щодо розрахунків заборгованості вказала, що поза увагою суду залишилось те, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами, які до того ж не є борговими документами та доказами отримання кредиту, не містять жодного підтвердження реальної господарської операції, по них не можна вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочку, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі та коли вони були нараховані, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Зазначила, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Також щодо стягнення комісії зазначила, що судом не було враховано й того, що є незаконним стягнення комісії в розмірі 38 650,64 грн по кредитному договору від 18.12.2021р № за обслуговування кредитної заборгованості. Адже, вказала, розмір комісії перевищує розмір процентів за користування кредитом, що не можна визнати справедливим та розумним. Також зазначила, що дійсно, відповідач у Договорі від 18.12.2021р № своїм підписом погодив комісію за обслуговування кредитної заборгованості, проте банк не роз`яснив йому, за які конкретні дії відповідача буде взята комісія, її розмір (2,99%) встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. При цьому послалася на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21, відповідно до якої: "…якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування"". Відтак, вважає, що умови вказаного договору про встановлення відповідної комісії є нікчемними, як наслідок вимоги про стягнення комісії є необґрунтованими.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 29.09.2025 року о 08-40 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

До позовної заяви Банк додав Публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у новій редакції, що діє з 15.03.2021 року (а.с.23-65).

Відповідно до Заяви № 401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09.09.2021 року ОСОБА_1 (мобільний телефон НОМЕР_1 ) просить підключити його до SМS-банкінгу та до системи "Інтернет-банкінг". Просить відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях з лімітом 20 000 грн та надати кредитну картку (а.с.70).

Вказана Заява містить положення, які посилаються на Закон України "Про споживче кредитування".

У вказаній заяві передбачені процентна ставка 47,88% річних, загальна вартість кредиту 12 577,58 грн. Однак строк повернення кредитних коштів Заява не містить.

Вказана заява підписана особисто заявником ОСОБА_1 .

Наявний Паспорт споживчого кредиту від 09.09.2021 року (а.с.71), який підписаний особисто відповідачем.

Згідно з Довідкою про збільшення кредитного ліміту за договором від 09.09.2021 року № 401 АТ "ПУМБ" збільшив ОСОБА_1 кредитний ліміт у розмірі до 22 000,00 грн (а.с.6).

Аналогічною є й Заява № від 18.12.2021 року.

Відповідач у Договорі від 18.12.2021р № своїм підписом погодив комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, це підтверджує скаржник у своїй апеляційній скарзі.

Наявний Паспорт споживчого кредиту від 18.12.2021 року, який підписаний аналогом власноручного підпису відповідача (а.с.21).

Згідно з Платіжною інструкцією від 18.12.2021 року ОСОБА_1 отримав від АТ "ПУМБ" кредитні кошти в сумі 70 000 грн за договором від 18.12.2021 № (а.с.18).

Відповідно до зазначених Заяв відповідач підтвердив, що підписанням цих заяв беззастережно прийняв Публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції, передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору.

Відповідно до п.5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно з п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Отже, позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем, що підтверджується копією платіжної інструкції №TR.54643646.46691.25578 від 18.12.2021.

На адресу відповідача позивачем була направлена письмова вимога (повідомлення) від 01.12.2023 року, відповідно до якої Банк інформував відповідача про наявність заборгованості у розмірі 140 440,19 грн за двома кредитним договорами: № 401 від 09.09.2021 року (39 612,71 грн) та № від 18.12.2021 року (100 827,48 грн). Одночасно банк вимагав від позичальника виконати зобов`язання перед банком з погашення заборгованості в розмірі 140 440,19 грн протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги. Банк також попередив, що у разі невиконання вимоги бан буде вимушений звернутися до суду з метою примусового стягнення кредитної заборгованості (а.с.11).

Наявний Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "ПУМБ" за кредитним договором № 401 від 09.09.2021 року станом на 01.12.2023 року, відповідно до якого заборгованість становить 39 612,71 грн, з яких:

--- 21 760,05 грн - заборгованість за кредитом;

--- 17 852,66 грн - заборгованість процентами (а.с.7-8).

Також наявний Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "ПУМБ" за кредитним договором № від 18.12.2021 року станом на 01.12.2023 року, відповідно до якого заборгованість становить 100 827,48 грн, з яких:

--- 62 167,73 грн - заборгованість за кредитом;

--- 9,11 грн - заборгованість за процентами;

--- 38 650,64 грн - заборгованість за комісією (а.с.19).

Отже, відповідно до вказаних Розрахунків станом на 01.12.2023 у відповідача перед Банком існує заборгованість в сумі 140 440,19 грн.

Наявна Виписка по особовому рахунку № НОМЕР_2 .UAH за період з 09.09.2021 по 01.12.2023 ( ОСОБА_1 ) (а.с.16).

Зазначена Виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи.

Вказана виписка містить інформацію про нараховані відсотки за користування кредитом, погашення заборгованості за відсотками (кілька разів погашення: 50грн 02.11.21, 536грн 24.11.21, 839грн 26.12.21, 799грн 30.01.22, 122грн 30.08.22), перевод коштів, багато операцій купівлі, рекласифікацію заборгованості за нарахованими відсотками.

Також наявна Виписка по особовому рахунку № НОМЕР_3 .UAH за період з 18.12.2021 по 01.12.2023 ( ОСОБА_1 ) (а.с.13-15).

Зазначена Виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи.

Вказана виписка містить інформацію: про надання 18.12.2021 року відповідачу кредитних коштів в сумі 70 000 грн; про автоматичне погашення строкової заборгованості згідно кредитного договору від 18.12.2021 року № на суму 2 916,39 грн та на суму 2 916,41 грн відповідно 18.01.2022 та 18.02.2022; в подальшому з 19.09.2022 року щомісячно до 20.11.2022 включно про автоматичну рекласифікацію стандартної заборгованості за основним боргом в прострочену на суму 2 916грн з копійками; про договірне списання 18.02.2022 грошових коштів на погашення.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За положеннями ст.1054 ЦК України:

--- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1);

--- до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2);

--- особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1); позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом п.22 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.

Згідно зі ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.11 Закону України "Про споживче кредитування" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з ч.5 ст.12 вказаного Закону в зазначеній редакції умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч.5 ст.18 вказаного Закону якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За ч.8 ст.18 вказаного Закону нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту.

За положеннями ч.4 ст.16 Закону України "Про споживче кредитування":

--- у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит (абзац 1);

--- кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені (абзац 2);

--- якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність (абзац 3).

Щодо укладеного кредитного договору

У цій справі відповідач не заперечує факт укладення між сторонами кредитних договорів, однак наполягає на тому, що Умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку не є складовими вказаних договорів з огляду на їх мінливість, на тому, що у справі відсутні докази того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а також у зазначеному банком розмірі та порядку нарахування, а також на тому, що й Паспорти споживчого кредиту також не є складовими кредитних договорів.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи свідчать про те, що між АТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 401, шляхом підписання відповідачем відповідної Заяви, згідно з умовами якого останній отримав кошти з кредитним лімітом в 20 000,00 грн, який пізніше було підвищено до 22 000,00 грн. Строк повернення кредитних коштів вказаний договір не містить. Укладення вказаного договору не заперечує скаржник у своїй апеляційній скарзі.

Крім того, між сторонами був укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № , шляхом підписання відповідачем відповідної Заяви, згідно з умовами якого останній отримав кошти кредит у сумі 70 000,00 грн. Також вказаний договір не містить строк повернення кредитних коштів, позивач цього не довів. Укладення вказаного договору підтверджує й скаржник у своїй апеляційній скарзі.

Щодо Публічної пропозиції АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами та комісію. Обґрунтовуючи свої вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім Розрахунків заборгованості та Виписки по особовому рахунку, банк посилався на Публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у новій редакції, що діє з 15.03.2021 року, як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме вказану Публічну пропозицію розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи відповідні Заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Публічну пропозицію, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Апеляційний суд вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція, що розміщена на офіційному сайті позивача, може неодноразово змінюватися самим позивачем.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, яка, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий значений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо Паспортів споживчого кредиту

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про споживче кредитування" кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України "Про споживче кредитування", у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У разі якщо зазначені у частині першій цієї статті договори укладаються щодо фінансових послуг, такі договори укладаються з урахуванням вимог та в порядку, передбаченими статтею 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг (стаття 13 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19.

Отже, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.

Таким чином, як вважає апеляційний суд, складовими вказаних договорів, укладених між сторонами, є відповідні Заяви.

По суті відповідач вказане не заперечує.

Відповідач погодився з умовами договорів, про що свідчить наявність його аналогу власноручного підпису на заяві, якими визначено умови договору: базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, розмір комісії, тощо.

Щодо заперечень відповідача

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами сторони відповідача про те, що надана банком платіжна інструкція від 18.12.2021 року на підтвердження переказу коштів у розмірі 70 000,00 грн не є належним доказом, оскільки, на думку скаржника, вона не містить обов`язкових реквізитів, які передбачені для такого виду фінансових документів згідно із Законом України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні", а саме: підпису керівника та бухгалтера платника та печатки; печатки банку, через який здійснювався платіж; прізвище, ім`я, по батькові та посаду працівника банку, який засвідчив проходження цього платежу на оплату. При цьому апеляційний суд враховує те, що вказана Інструкція містить призначення платежу, а саме надання кредитних коштів ОСОБА_1 за позикою в сумі 70 000 грн за договором від 18.12.2021 № . Це підтверджується електронним підписом відповідача. Крім того, надання вказаних коштів підтверджено Випискою по особовому рахунку № НОМЕР_3 .UAH за період з 18.12.2021 по 01.12.2023 ( ОСОБА_1 ), а також Розрахунком заборгованості. Отже, у своїй сукупності вказані докази підтверджують отримання відповідачем від позивача кредитних коштів в сумі 70 000 грн. Відсутність деяких реквізитів на платіжній інструкції від 18.12.2021 року не може спростувати вказаного факту.

Також, суд апеляційної інстанції не може погодитися з позицією відповідача про відсутність доказів того, що на момент отримання відповідачем кредитних коштів кредитні договори містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. При цьому враховуються підписані власноруч відповідачем, як позичальником, відповідні Заяви, які містять умови про процентну ставку. Апеляційний суд погодився з доводами скаржника, що Публічна пропозиція не є складовою кредитних договорів, проте враховує зміст підписаних Заяв, які визнаються стороною відповідача.

Крім того, апеляційний суд відхиляє й посилання відповідача на виписки по рахунку як на неналежні докази з огляду, на думку скаржника, на оформлення їх із порушенням вимог документообігу. При цьому апеляційний суд виходить з того, що вказані виписки є належним доказом, відображають усі проведені бухгалтерські операції, у сукупності з іншими доказами підтверджують наявність та розмір заборгованості.

Заперечення відповідача про незаконність вимоги банку про стягнення комісії за договором від 18.12.2021 № в розмірі 38 650,64 грн суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідач у Договорі від 18.12.2021р № своїм підписом погодив комісію за обслуговування кредитної заборгованості, це визнається відповідачем і це зазначено в апеляційній скарзі, проте банк не роз`яснив йому, за які конкретні дії відповідача буде взята комісія, її розмір (2,99%) встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до ч.ч.1 і 3 ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Розмір комісії перевищує розмір процентів за користування кредитом, що не можна визнати справедливим та розумним, про це також зазначено в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене, оскільки відповідно до Кредитного договору відповідачу було встановлено щомісячну плату у вигляді комісії у розмірі 2,99%, без зазначення переліку послуг Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, враховуючи, що така вимога банку суперечить положенням ст.11, ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування", апеляційний суд вважає нікчемними положення вказаного пункту Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію в терміни та у розмірах, визначених у Заяві. Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, в постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц, а також Верховним Судом у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, відповідно до яких банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про стягнення комісії.

З огляду на вказане, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 38 650,64 грн відсутні, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині не можна вважати законним та обґрунтованим, відтак в цій частині вимога позивача задоволенню не підлягає, а тому, як наслідок, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.12.2021 № заочне рішення слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості на вказану суму (38 650,64 грн), а саме з 100 827,48 грн до 62 176,84 грн.

Щодо вимог позивача

У цій справі встановлено, що кредити, надані банком (позивачем) відповідачу, є споживчими кредитами, у відповідності до п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування". Проти цього по суті ніхто зі сторін не заперечує. Строк повернення кредиту не встановлений.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, з урахуванням сплати процентів за час користування коштами, які передбачені умовами договору.

Щодо розміру заборгованості

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 14.07.2020 року у справі № 367/4970/13-ц, "заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, ОСОБА_1 докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором (зі змінами), так і розмір боргу, не надала, що є її процесуальним обов`язком (стаття 60 ЦПК України 2004 року) ".

Згідно правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 08.07.2020 року у справі № 464/4985/15-ц, "твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості станом на 07 квітня 2015 року, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 не надала".

У постанові від 09.08.2023 року у справі справа № 266/4900/21 Верховний Суд зазначив, що "по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій".

Враховуючи наведене, встановлені обставини справи, апеляційний суд вважає, що надані позивачем Виписка по особовому рахунку № НОМЕР_2 .UAH за період з 09.09.2021 по 01.12.2023 ( ОСОБА_1 ), а також Виписка по особовому рахунку № НОМЕР_3 .UAH за період з 18.12.2021 по 01.12.2023 ( ОСОБА_1 ), Розрахунки заборгованості за кредитним договором № 401 від 09.09.2021 року та за кредитним договором № від 18.12.2021 року, а також Платіжна інструкція від 18.12.2021 року є тими доказами, які підтверджують наявність та розмір кредитної заборгованості відповідача перед позивачем (крім того, що стосується стягнення комісії в розмірі 38 650,64 грн, яка стягненню не підлягає) станом на 01.12.2023 року в загальному розмірі 101 789,55 грн, з яких:

--- за кредитним договором від 09.09.2021 № 401 - 39 612,71 грн, зокрема: 21 760,05 грн - заборгованість за кредитом; 17 852,66 грн - заборгованість за процентами;

--- за кредитним договором від 18.12.2021 № - 62 176,84 грн, зокрема: 62 167,73 грн - заборгованість за кредитом; 09,11 грн - заборгованість за процентами.

Що ж стосується такої складової заборгованості, як комісія в розмірі 38 650,64 грн, то, як вже було зазначено, вимога про її стягнення задоволенню не підлягає, оскільки суперечить положенням ст.11, ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування".

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.12 ЦПК України). ОСОБА_1 , не заперечуючи факт укладення між ним та позивачем кредитних договорів, належними доказами не довів відповідні обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Своїх контррозрахунків він не надав, але, заперечуючи проти узгодження між сторонами умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, він не врахував, що такі умови наявні в підписаних ним особисто Заявах, на спростування чого ним належних доказів не надано. Посилання сторони відповідача на те, що розрахунки заборгованості не є належними доказами й не містять дані про відповідні операції містять ознаки припущень і не свідчать про встановлення дійсного факту. Апеляційний суд враховує, що надані банком Розрахунки заборгованості, з урахуванням Виписок по рахунку, з точки зору структури та логіки є обґрунтованими, арифметично вивіреними та не мають внутрішніх суперечностей. Відтак, немає підстав вважати про наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності Розрахунків заборгованості, наданих позивачем.

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом того, що кредитні договори не містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. При цьому апеляційний суд враховує те, що, як вже було зазначено, підписані власноруч відповідачем, як позичальником, відповідні Заяви містять умови про процентну ставку. Апеляційний суд погодився з доводами скаржника, що Публічна пропозиція не є складовою кредитних договорів, проте враховує зміст підписаних Заяв, які визнаються стороною відповідача.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на те, що надана банком платіжна інструкція від 18.12.2021 року на підтвердження переказу коштів у розмірі 70 000,00 грн не є належним доказом, оскільки, на думку скаржника, вона не містить обов`язкових реквізитів, які передбачені для такого виду фінансових документів згідно із Законом України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні". При цьому апеляційний суд враховує те, що, як вже було зазначено, вказана Інструкція містить призначення платежу, а саме надання кредитних коштів ОСОБА_1 за позикою в сумі 70 000 грн за договором від 18.12.2021 № . Це підтверджується електронним підписом відповідача. Крім того, надання вказаних коштів підтверджено Випискою по особовому рахунку № НОМЕР_3 .UAH за період з 18.12.2021 по 01.12.2023 ( ОСОБА_1 ), а також Розрахунком заборгованості. Отже, у своїй сукупності вказані докази підтверджують отримання відповідачем від позивача кредитних коштів в сумі 70 000 грн. Відсутність деяких реквізитів на платіжній інструкції від 18.12.2021 року не може спростувати вказаного факту.

Також, підлягають залишенню поза увагою посилання на те, що надані позивачем виписки по рахунку є неналежним доказами з огляду, як зазначив скаржник, на оформлення їх із порушенням вимог документообігу. При цьому апеляційний суд виходить з того, що, як вже було зазначено, вказані виписки є належним доказом, відображають усі проведені бухгалтерські операції, у сукупності з іншими доказами підтверджують наявність та розмір заборгованості.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги й посилання скаржника на те, що розрахунки заборгованості не є належними доказами. При цьому апеляційний суд враховує, що надані банком Розрахунки заборгованості, з урахуванням Виписок по рахунку, є обґрунтованими, арифметично вивіреними та не мають внутрішніх суперечностей.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову наявні підстави для проведення розподілу судових витрат.

У цій справі позивач просив стягнути загальну суму заборгованості за вказаними кредитними договорами станом на 01.12.2023 в розмірі 140 440,19 грн. Вказану позовну вимогу в результаті апеляційного перегляду справи задоволено на суму 101 789,55 грн. Тобто, вважається, що загалом позовні вимоги задоволено на 72,47% (101 789,55 грн х 100% : 140 440,19 грн).

Відтак, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову (2 422,40 грн), а саме в розмірі 1 755,51 грн (2422,40грн х 72,47%).

Висновки суду апеляційної інстанції

Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення суду першої інстанції, на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.374, ст.375, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України:

--- в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.12.2021 № слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості з 100 827,48 грн до 62 176,84 грн;

--- в частині стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми заборгованості слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача загальної суми заборгованості з 140 440,19 грн до 101 789,55 грн;

--- в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на судовий збір змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на судовий збір з 2 422,40 грн до 1 755,51 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2024 року:

--- в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.12.2021 № змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" заборгованості з 100 827,48 грн до 62 176,84 грн;

--- в частині стягнення загальної суми заборгованості змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" загальної суми заборгованості з 140 440,19 грн до 101 789,55 грн;

--- в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" витрат на судовий збір змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на судовий збір з 2 422,40 грн до 1 755,51 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови - 29 вересня 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова