ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5919/25 Справа № 204/9233/24 Головуючий у першій інстанції: Приваліхіна А. І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Приваліхіної А.І. від 11 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 01 лютого 1997 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем, однак їх спільне життя не склалося, тому з жовтня 2023 року вони припинили спільне проживання, а вона звернулася до РАЦС із заявою про розірвання шлюбу. Вказує, що за час перебування в шлюбі вони з відповідачем придбали автомобіль марки Honda HR-V, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна 1799 см3, VIN НОМЕР_2 , який зареєстровано за нею. Стверджує, що вона з відповідачем не може досягнути домовленості про укладення договору про поділ спільної сумісної власності подружжя тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. При цьому зазначає, що оскільки автомобіль, який є предметом поділу, завжди знаходився у користуванні відповідача, він здійснював його покупку, займається його ремонтом та обслуговуванням, то вона не претендує на автомобіль, тим більше, що сама за кермо не сідає, бо погано кермує. Тому позивачка просила визнати спільним майном подружжя автомобіль марки HONDA HR-V 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1799 куб.см, колір сирій, VIN код НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки HONDA HR-V 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1799 куб.см, колір сирій, VIN код НОМЕР_2 ; стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя - 1/2 ринкової вартості автомобіля марки HONDA HR-V 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1799 куб.см, колір сирій, VIN код НОМЕР_2 , у сумі 294017,50 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01 лютого 1997 перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська (а.с. 11). Шлюб між сторонами, станом на час розгляду справи, не розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, 06 червня 2022 року, сторонами було придбано транспортний засіб Honda HR-V, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна 1799 см3, VIN НОМЕР_2 , який зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 12).

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості транспортного засобу Honda HR-V, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 17.09.2024, виконаного ФОП ОСОБА_4 , ринкова вартість автомобіля Honda HR-V, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна 1799 см3, VIN НОМЕР_2 становить 588035,00 грн (а.с. 13-17).

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2023 року у кримінальному провадженні №0000544 (справа №205/1311/23) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй основне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Також вказаним вироком, частково задоволено цивільний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та ТОВ «Страхова група «Оберіг», стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 400000,00 гривень та 220000,00 гривень на користь ОСОБА_5 (а.с. 50-56). В рамках кримінального провадження накладено арешт на майно позивачки, зокрема, на вказаний вище автомобіль Honda HR-V, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України, скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 57-64).

Судом встановлено, що згідно інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 01 травня 2024 року вирок Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у кримінальному провадженні №0000544 (справа №205/1311/23) залишено без змін.

Постановою державного виконавця Другого Правобережного відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Є.С. від 23 січня 2024 року відкрито виконавче провадження №73927133 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди у сумі 220000,00 грн (а.с. 69).

25 січня 2024 року постановою державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сагайдаком В.А. відкрито виконавче провадження №73928007 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 400000,00 грн (а.с. 70).

Згідно постанови державного виконавця Другого Правобережного відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кравченка Є.С. від 19 лютого 2024 року виконавчі провадження №73927133 та №73928007 об`єднано у зведене виконавче провадження № 74203285 (а.с. 71). На вказаний вище автомобіль Honda HR-V, 2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладено арешт.

Статтею 355 ЦК України визначено поняття і види права спільної власності. Так, зокрема, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України (далі - СК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною другою статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Частинами першою, другою статті 73 СК України передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц вказав, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси позикодавця і направлений на недопущення стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2023 року у кримінальному провадженні №0000544 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 400000,00 грн та 220000,00 грн на користь ОСОБА_5 . Вирок у цій частині набрав законної сили.

На момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом до ОСОБА_3 (23.09.2024) на виконанні у Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться зведене виконавче провадження ВП №73927133 з примусового виконання виконавчого листа №205/1311/23 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди у сумі 220000,00 грн та на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 400000,00 грн (відкрито 23.01.2024 та 25.01.2025).

Крім того, згідно з відзивом на позовну заяву, поданим до суду першої інстанції відповідачем, останній зазначає, що оскільки з позивачкою було важко домовитися про компенсацію за автомобіль, то він не заперечує щодо його поділу та згоден сплатити їй за автомобіль гроші, але зменшивши заявлену суму 294017 гривень 50 копійок на 50000,0 гривень, оскільки він несе витрати на утримання та ремонт автівки, що також підтверджується поясненнями відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 17 вересня 2025 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги наявність невиконаного позивачкою вироку Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2023 року в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , подання даного позову після відкриття виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_1 , накладення арешту на спірний автомобіль у звязку з вищевказаним кримінальним провадженням, що визнала в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 , - колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позові, оскільки поділ майна подружжя у даній справі не може використовуватися позивачкою та відповідачем для уникнення сплати боргу ОСОБА_1 , як боржником за вимогами про стягнення шкоди та виконання вироку суду.

При цьому, колегія звертає увагу, що за відсутності передбачених частиною другою статті 73 СК України підстав для накладення стягнення на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, механізм визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, на стадії примусового виконання рішення суду передбачено, зокрема, статтею 443 ЦПК України та частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Новокодацького районного суду м.Дніпра від 23 червня 2025 року у справі №205/15638/24 відкрито провадження у справі за позовом Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про визнання частки майна боржника у майні яким він володіє спільно з іншими особами. Станом на цей час рішення по суті не прийнято.

Посилання апелянта на те, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції фактично позбавив позивачку права на поділ майна набутого за час шлюбу - є безпідставними, оскільки місцевий суд не заперечує презумпції права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а також права подружжя на поділ майна, що є об`єктом їх спільної сумісної власності, але реалізація цього права не може здійснюватися на шкоду учасникам правовідносин, які є стягувачами за виконавчими провадженнями, де боржником є саме позивачка.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова