Дата документу 01.10.2025 Справа № 314/824/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/824/25
Провадження №22-ц/807/1677/25
Головуючий в 1-й інстанції Швець О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 липня 2025 року, ухвалене у м. Вільнянськ у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» через свого представника Литвинець С.А. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 1871385 від 22.03.2019 в електронному вигляді на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, опублікованої на веб-сайті «credit365.u», підписана електронним цифровим підписом позивача 14.02.2019 та індивідуальної пропозиції (оферти) № 1871385 укладення договору про надання кредиту від 22.03.2019, які акцентовані відповідачем 22.03.2019, шляхом підписання електронним підписом відповідача заявки на отримання кредиту відповідача № 1841385 від 22.03.2019 на обраних відповідачем умовах. Датою укладення договору є 22.03.2019. За умовами укладеного договору позивач надає відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн, які перераховані на рахунок відповідача 22.03.2019, про що свідчить інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» № 1176/03 від 12.03.2024, зі строком на 29 днів, зі сплатою процентів в розмірі 1552,00 грн. Однак, у вказаний термін відповідач кредит не повернув, проценти не сплатив. Крім того, за договором про внесення змін, умови кредитування відповідача були доповнені наступними умовами: граничний строк повернення кредиту 20.04.2019; сума кредиту 1000,00 грн.; сума процентів 297,00 грн; до сплати всього 1297,00 грн. Грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. перераховані на рахунок відповідача 25.03.2019, по що свідчить інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» № 1177/03 від 12.03.2024. Таким чином термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором до 20.04.2019. Однак відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Натомість відповідач скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом. Станом на дату складання позову, прострочення відповідача з повернення кредиту становить 2127днів. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 9536,90 грн, яка складається з 5000,00 грн - сума кредиту (згідно заявки); 1552,00 грн проценти (згідно заявки); 1000,00 грн сума кредиту (згідно договору про внесення змін); 297,00 грн. проценти (згідно договору про внесення змін); 512,88 грн. - проценти (згідно статті 625 ЦК України, 3% річних); 1175,02 грн - інфляційні втрати.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 9536,90 грн, судовий збір - 3028,00 грн. та суму в рахунок відшкодування за правничу допомогу 10000,00 грн.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 липня 2025 року, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» () заборгованість за кредитним договором № 1871385 від 22.03.2019 року у розмірі 9 536,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» () судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

В частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду змінити, шляхом задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу і викладення відповідного рішення четвертим абзацом резолютивної частини. Крім того, скаржник просив відшкодувати витрати на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у розмірі 15000,00 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що представником позивача надано належні докази на підтвердження факту надання правничої допомоги, при цьому факт сплати таких послуг не є обов`язковим для прийняття рішення щодо розподілу вказаних судових витрат.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надані: копія договору №21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021р.; додаткова угода №13 до договору про надання правничої допомоги від 06.02.2025 р.; акт №250214-1 від 14.02.2025 року на суму 10000,00 грн., при цьому, доказів сплати витрат на правничу допомогу саме в розмірі 10 000,00 грн. позивачем не надано.

Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів сплати витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі 10 000,00 грн., то суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині заявлених вимог слід відмовити.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи оскарження рішення суду лише в частині вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції переглядає законність і обґрунтованість ухваленого рішення лише у вказаній частині.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, за текстом позову позивачем визначено суму понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. та заявлено про необхідність стягнення вказаної суми.

На підтвердження повноважень адвоката Литвинець С.А. та розміру витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню надано копію договору №21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021р.; додаткова угода №13 до договору про надання правничої допомоги від 06.02.2025 р.; ордер на надання правничої допомоги серія АІ №1823785; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №5353/10; акт №250214-1 від 14.02.2025 року на суму 10000,00 грн.; платіжна інструкція №1035 від 03.09.2024р. на суму 60700,00 грн., що підтверджує внесення передплати за договором №21-3 від 01.09.2021р.

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у компенсації таких витрат, посилаючись на відсутність доказів їх сплати.

У постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа № 520/12065/19) зроблено висновки, згідно з якими відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, про необхідність компенсації таких витрат.

Що стосується розміру компенсації витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір витрат на правничу допомогу, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

З урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні від 22 вересня 2022 року у справі «Генеральний будівельний менеджмент проти України» ЄСПЛ зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.

У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Виходячи зі встановлених обставин та норм процесуального законодавства, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (збір доказів, складання позову), принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, яка є малозначною, ціна позову складає 9536,90 грн., розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів апеляційного суду, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правову допомогу, надану в суді першої інстанції, і пред`явлену до стягнення з відповідача до 1500,00 грн.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу з ухваленням нового рішення в цій частині.

Витрати на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції підтверджуються актом №250729-1 про надані послуги згідно договору №21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021р. від 29.07.2025р. на суму 15000,00 грн.; платіжною інструкцією №468 від 12.06.2025р.; платіжною інструкцією №489 від 25.06.2025р.; ордером на надання правничої (правової) допомоги серія АІ №1233345.

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, про необхідність компенсації таких витрат. Між тим, розмір вказаних витрат підлягає зменшенню до 1000,00 грн., зважуючи на обставини враховані при вирішенні питання про компенсацію судових витрат понесених в суді першої інстанції, а також тієї обставини, що задоволення витрат у повному обсязі буде надмірним фінансовим тягарем для відповідача у справі, зважуючи, що такі витрати перевищують розмір заборгованості за вимогами позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» задовольнити частково.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 липня 2025 року у цій справі скасувати в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу і ухвалити в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» () витрати на правничу допомогу надану в суді першої інстанції у розмірі 1500,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» () витрати на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у розмірі 1000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 01 жовтня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков