Справа № 203/4091/25
Провадження № 2/761/9855/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Матвєєва Ю.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрпошта» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про захист прав споживача, та просив стягнути з АТ «Укрпошта» моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2024 року з поштового відділення № 101 яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 направив на адресу керівника Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районі м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції рекомендований лист, в якому містилась заява про відкриття виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 05.09.2024 року. Про прийняття вищевказаного листа оператором поштового відділення надано квитанцію з номером відправлення 564. Протягом листопада 2024 р. по квітень 2025р. позивач постійно звертався до отримувача чи отримували вони відправлені ним документи. Канцелярія Правобережного ВДВС повідомляла, що на їх адресу нічого не надходило. На неодноразові звернення до АТ «Укрпошта» та її регіональних відділень щодо втрати листа, результату не принесло. Наразі, позивачу у зв`язку із втратою оригіналу виконавчого листа необхідно звертатися до суду для видачі дублікату та доводити той факт, що виконавчий документ був втрачений не з його вини. Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що працівники відповідача порушили його права як споживача поштових послуг. При цьому, своїми неправомірними та протиправними діями впродовж року, завдавали позивачу невиправданих емоційних хвилювань, а тому просив стягнути на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Дніпра із позовною заявою до АТ «Укрпошта» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 20.06.2025 року вищевказану цивільну справу направлену за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2025 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою суду від 19.08.2025 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

03.09.2025 р. до суду надійшов відзив у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначив, що відповідачем було відшкодовану позивачу кошти за пересилання поштового відправлення №564 у розмірі 72,00 грн., що підтверджується перерахованим поштовим переказом на ім`я ОСОБА_1 до поштового відділення 49108 м. Дніпро, а тому, предмет спору у цій частині відсутній. Також, у відзиві зазначено, що застосування принципу презумпції моральної шкоди прямо не встановлено чинним законодавством, а том позивач відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинен довести факт спричинення йому відповідачем моральної шкоди, щоб суд вирішив питання про відшкодування на його користь. Відповідачем вказано, що позивач не долучив до позовної заяви документів, які б підтверджували вимоги щодо завдання йому моральної шкоди через дії (бездіяльність) відповідача.

17.09.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

20.09.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_1 17.10.2024 року з поштового відділення № 101 яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 направив на адресу керівника Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районі м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції рекомендований лист, в якому містилась: заява про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2024р., оригінал виконавчого листа № 160/23923/23 виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 05.09.2024 року, копія паспорту та РНОКПП позивача та довідка про реквізити банківської картки.

Оператором поштового відділення було видано позивачу фіскальний чек з номером відправлення № 564.

Протягом періоду з листопада 2024р. по квітень 2025р. позивач неодноразово звертався до канцелярії Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районі м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням надати інформацію чи надійшов на їх адресу рекомендований лист з документами. Нащо йому давали відповідь, що лист не надходив.

На неодноразові звернення позивача до АТ «Укрпошта» та її регіональних відділень щодо втрати листа, результату не принесло.

Як зазначив представник відповідача у своєму відзиві звернення Позивача щодо розшуку рекомендованого відправлення № 564 було зареєстровано Відповідачем 10.04.2025 р.

Після проведення перевірки (копія службової переписки надається до відзиву) було встановлено, що стався технічний збій у стандартизованій системі автоматичної ідентифікації поштових відправлень, в результаті чого відбулося «задвоєння» ШКІ, тобто двом різним поштовим відправленням системою було видано один ШКІ, а саме № 564.

ШКІ - це штриховий кодовий ідентифікатор, що є штриховою позначкою, яка використовується для автоматичної ідентифікації та відстеження поштових відправлень та закритих поштових речей. Цей номер містить інформацію про відправлення, таку як дата створення, індекс одержувача та вага, що дозволяє відстежувати його статус за допомогою системи відстеження. Враховуючи «задвоєння» ШКІ відстежити одне з поштових відправлень не надалося можливим.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки, відповідальність операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (надалі - Правила), Закон України «Про поштовий зв`язок», акти Всесвітнього поштового союзу та інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність у сфері надання послуг поштового зв`язку, внутрішні нормативні та розпорядчі документи АТ «Укрпошта», які є у вільному доступі та розміщені на корпоративному веб-сайті АТ «Укрпошта».

Порядок, умови, терміни тощо надання послуг юридичним особам та фізичним особам-підприємцям з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових переказів, загальні вимоги приймання поштових переказів від юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та порядок їх доставки і виплати адресатам встановлює Порядок пересилання поштових переказів, прийнятих від юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, затверджений наказом УДППЗ «Укрпошта» від 25.06.2021 № 709 зі змінами, внесеними наказами АТ «Укрпошта» від 31.05.2022 № 519, від 20.12.2022 № 1452 (надалі - Порядок).

Згідно абз. 7 п. 106. Правил до вручення адресату (одержувачу) поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом відправник має право за додаткову плату подати заяву про одержання інформації про реєстроване поштове відправлення, виплату коштів за поштовим переказом. У випадку, передбаченому в абзаці сьомому цього пункту, якщо поштове відправлення, поштовий переказ були подані для пересилання з повідомленням про вручення, плата за надання довідки про його пересилання із заявника може не стягуватися.

Згідно п. 110. Правил у разі встановлення за результатами перевірки факту невиконання чи неналежного виконання оператором поштового зв`язку обов`язків щодо надання послуг поштового зв`язку з пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу відправникові/адресату (одержувачу) у передбачених в абзаці сьомому пункту 106 та абзаці шостому пункту 108 цих Правил випадках не пізніше десяти днів з дня встановлення такого факту в об`єкті поштового зв`язку за місцем приймання або вручення поштового відправлення, прийняття поштового переказу або виплати коштів за ним виплачується відшкодування у розмірі, визначеному законом.

Відповідно ст. 32 Закону України «Про поштовий зв`язок» за повну втрату реєстрованих поштових відправлень без оголошеної цінності оператори поштового зв`язку несуть перед користувачами таку відповідальність: відшкодування вартості послуги поштового зв`язку та штраф у розмірі 100 відсотків вартості такої послуги.

Керуючись ст. 32 Закону України «Про поштовий зв`язок» Відповідачем була нарахована сума відшкодування Позивачу за втрату рекомендованого відправлення № 564 у розмірі 72,00 грн., а саме: 36,00 грн. - відшкодування вартості послуги поштового зв`язку (копія фіскального чеку надана Позивачем) та 36,00 грн. - штраф у розмірі 100 відсотків вартості такої послуги.

17.04.2025 було затверджено Реєстр для перерахування коштів Позивачу та іншим клієнтам у зв`язку з прийняттям рішення про відшкодування за ненадання чи неналежне надання послуг з пересилання внутрішніх поштових відправлень за квітень 2025 року.

22.04.2025 грошові кошти у розмірі 72,00 грн. були перераховані поштовим переказом на ім`я ОСОБА_1 до поштового відділення 49108 м. Дніпро (згідно реквізитів, зазначених Позивачем у заяві від 04 квітня 2025 року).

В цей же день, 22.04.2025, Позивачу була направлена відповідь №1853-Т-058-В про вирішення питання щодо відшкодування за поштове відправлення № 564 по суті, і що загальна сума відшкодування складає 72,00 грн.

Отримання вказаної відповіді Позивач не заперечує, про поштовий переказ, який Відповідач здійснив на виконання ст. 32 Закону України «Про поштовий зв`язок», Позивач був обізнаний, але для отримання відшкодування за поштове відправлення № 564 Позивач до відділення 49108 м. Дніпро так і не з`явився.

Встановивши, що вказані послуги поштового зв`язку було оплачено позивачем, суд виходить із того, що між сторонами виникли договірні правовідносини щодо надання послуг поштового зв`язку.

На підтвердження проведеної оплати за отриману послугу поштового зв`язку позивачем суду надано фіскальний чек від 17.10.2024р.

Відповідно до пункту 114 Правил оператор поштового зв`язку за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового зв`язку несе відповідальність перед користувачами послуг поштового зв`язку згідно із законом.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне:

Закон України «Про поштовий зв`язок» та Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 не містять умови, за яких перевізником має бути відшкодовано моральну шкоду користувачу послуги поштового зв`язку, проте при зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 посилався на норми Цивільного кодексу України, які регулюються порядок відшкодування моральної шкоди та положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Згідно статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній нас час виникнення спірних правовідносин) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, судом встановлено, що саме з вини відповідача АТ «Укрпошта» позивачу було надано неякісні послуги поштового зв`язку, а саме втрата рекомендованого листа № 564 від 17.10.2024 р., що підтверджується письмовими відповідями АТ «Укрпошта».

Факт надання неякісної послуги поштового зв`язку також підтверджується тим, що відповідачем було відшкодовану позивачу кошти за пересилання поштового відправлення № 564 у розмірі 72,00 грн., що підтверджується поштовим переказом.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 532/310/17 викладено висновок, що встановивши, що саме з вини Полтавської дирекції ПАТ «Укрпошта» позивачу було надано неякісні послуги поштового зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди, розмір якої визначено виходячи із засад розумності та справедливості.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено одночасної наявності чотирьох умов, які б слугували підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди, зокрема, неправомірності дій відповідача, наявності шкоди, вини заподіювача шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Суд вважає доведеним факт завдання відповідачем позивачу моральної шкоди надання неякісної послуги поштового зв`язку, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з наданням неякісних послуг поштового зв`язку.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 3000,00 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання відповідної позовної заяви, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 726,72 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про поштовий зв`язок», Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 262-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до АТ «Укрпошта» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з АТ «Укрпошта» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з АТ «Укрпошта» () на користь держави судовий збір в сумі 726,72 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

30 вересня 2025 року