УХВАЛА

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 534/267/22

провадження № 61-10536ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2025 року, додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 04 серпня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Доценко Андрій Миколайович,

про витребування майна з незаконного володіння, відновлення становища,

яке існувало до порушення права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із указаним позовом, у якому, після зміни та уточнення позовних вимог, просили:

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь позивача

ОСОБА_1 ;

- відновити становище, яке існувало до порушення їх права власності, шляхом приведення права власності на квартиру

АДРЕСА_1 , у стан, що існував до державної реєстрації набуття права власності ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 53416446 від 02 серпня 2020 року, винесеного Доценком А. М., приватним нотаріусом Кременчуцького міського (наразі - районного) нотаріального округу Полтавської області,

а саме: шляхом державної реєстрації припинення права власності

ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04 березня 2021 року Джуринською Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним № 216, та державної реєстрації набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру із зазначенням незмінними дати і часу державної реєстрації набуття ОСОБА_1 права власності на зазначене нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 серпня 2007 року Куцом С.М., приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Полтавської області за реєстр. № 6816.

Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області рішенням від 12 грудня

2024 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнив частково.

Витребував з незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .

В іншій частині позову відмовив.

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Полтавський апеляційний суд постановою від 21 липня 2025 року скасував рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року

в частині позовних вимог про витребування з незаконного володіння нерухомого майна, ухваливши у цій частині нове рішення, яким відмовив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

13 серпня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Кириченко Г. В., засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області

від 12 грудня 2024 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2025 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 04 серпня

2025 року у зазначеній справі.

Верховний Суд ухвалою від 27 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2025 року

та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 04 серпня 2025 року залишив без руху та надав заявнику строк для усунення її недоліків, зокрема запропонував надати докази на підтвердження вартості спірного нерухомого майна, яка підтверджує ціну позову на день подання позовної заяви.

У касаційній скарзі заявник вказує, що відповідно до відповідно до Звіту про оцінку від 03 листопада 2023 року, складеного ТОВ «Фактор-Експерт», вартість квартири

за адресою: АДРЕСА_2 станом на дату оцінки (03 листопада 2023 року) складає 728 000,00 грн.

12 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» на виконання вимог вказаної ухвали представник ОСОБА_1 - адвокат Кириченко Г. В. надіслала до Верховного Суду заяву про усунення недоліків. До вказаної заяви долучено зокрема копію іпотечного договору № 4/PVNZ3-08-07 від 08 серпня 2007 року,

копію договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2007 року, з яких убачається, що вартість спірного нерухомого майна, а саме квартири

АДРЕСА_1 , становить 123 725,00 грн. Саме з цієї суми позивачами розрахувався розмір судового збору, який було сплачено за подання позовної заяви до суду,

на підтвердження чого надано копію позовної заяви, у якій визначено ціну позову

у розмірі 123 725,00 грн.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на такі обставини.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими,

ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те,

що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом

(пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно

до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове

до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно

або його витребування - вартістю майна.

Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Отже, ціна позову у цій справі згідно наданих документів станом на 01 січня

2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі

не встановлено.

Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

За таких обставин ухвалені у цій справі судові рішення можуть бути оскаржені

в касаційному порядку виключно за наявності випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме справа має виняткове значення для учасника справи,

який подає касаційну скаргу.

Стосовно посилання на виняткове значення для заявника цієї справи, то слід зазначити, що оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно

на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає

її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи

для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскарженими судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи

як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони

щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено. Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга також не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Сама по собі незгода заявника із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржених судових рішень в касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи

на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації,

коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки,

яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2025 року, додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 04 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», ОСОБА_3 ,

третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Доценко Андрій Миколайович, про витребування майна з незаконного володіння, відновлення становища, яке існувало до порушення права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров