У Х В А Л А

Справа № 634/890/25

Провадження № 2/634/347/25

"26" вересня 2025 р. сел. Сахновщина Харківської області

Суддя Сахновщинського районного суду Харківської області Зимовський О.С., розглянувши позовну заяву керівника Берестинської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ТОВ «Вера», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

встановив:

03.09.2025 року до Сахновщинського районного суду Харківської області надійшла позовна заява керівника Берестинської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ТОВ «Вера», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою судді від 05.09.2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху надавши позивачу строк для усунення недоліків позову протягом десяти днів з дня отримання позивачем ухвали про залишення позову без руху.

11.09.2025 року на виконання ухвали суду прокурором було подано до суду лист в якому зазначено про усунення недоліків позовної заяви керівника Берестинської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ТОВ «Вера», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою суду від 12.09.2025 року позовну заяву прокурора повторно було залишено без руху надавши позивачу строк для усунення недоліків позову протягом десяти днів з дня отримання позивачем ухвали про залишення позову без руху.

Підставою для залишення позову без руху було невиконання прокурором при зверненні до суду вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України а саме у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

24.09.2025 року до суду від Берестинської окружної прокуратури Харківської області надійшли письмові пояснення на ухвалу суду від 12.09.2025 року про залишення позову без руху. В поясненнях прокурор вважає, що правовою підставою позову прокурора є ст. 387 ЦК України. В даному випадку положення ст. 388 ЦК не можуть бути застосовані в силу того, що відповідач є недобросовісним та прокурором у позовній заяві зазначається про це, зокрема ОСОБА_2 , право власності на вказану земельну ділянку набув 08.12.2018 та фактично через 18 днів, а саме 26.12.2018 продав дану земельну ОСОБА_1 , що підтверджує ціль набуття права власності на вказану земельну ділянку саме відповідачем ОСОБА_3 . Крім того, встановлено, що сусідні земельні ділянки на вказаному полі з кадастровими номерами 324886500:02:000:0465, :02:000:0448, :02:000:0451 також належать ОСОБА_1 , які вона придбала на праві купівлі продажу земельних ділянок від 26.12.2018 та 28.12.2018 року. Загалом, ОСОБА_1 було придбано 18 земельних ділянок площею 2 га кожна єдиним масивом. Також, встановлено, що фактично договір купівлі-продажу відбувся між довіреною особою ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Відповідна довіреність посвідчена приватним нотаріусом Ковтун Л.О. від 11.05.2018. Відповідно до даної довіреності ОСОБА_2 наділяє правом ОСОБА_4 документального оформлення та продажу у подальшому земельної ділянки особистого селянського господарства на території Харківської області. Проте факт звернення до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області відбувся лише 21.05.2018. Тобто довіреність на продаж земельної ділянки особистого селянського господарства на території Харківської області була посвідчена приватним нотаріусом до звернення ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області з метою отримання земельної ділянки особистого селянського господарства у власність

Вказані доводи підтверджують факт недобросовісності набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, що належала ОСОБА_2 .

Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Прокурор вважає, що вимоги ухвали від 12.09.2025 року про усунення недоліків виконаними та просить відкрити провадження у справі враховуючі наступне:

-зі змісту Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» вбачається, що його норми, зокрема механізм компенсацію вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовуються лише у разі пред`явлення позову про витребування майна від добросовісного набувача;

-звертаючись із позовом у цій справі прокурор обрав спосіб захисту у вигляді витребування майна на підставі ст. 387 ЦК України, яка визначає право власника на витребування майна від недобросовісного набувача (із чужого незаконного володіння);

- питання про установлення обставин добросовісності відповідача на стадії підготовчого провадження не розглядається і не вирішується, оскільки правовому обґрунтуванню позовних вимог надається оцінка судом при вирішенні справи по суті.

Суддя ознайомившись з поясненнями прокурора та дослідивши зміст позовної заяви встановив, що керівник Берестинської окружної прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

1.Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 КПП НОМЕР_1 ) на користь Сахновщинської селищної територіальної громади Берестинського району Харківської області в особі Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :02:000:0460, розташовану за межами населених пунктів Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області (наразі - Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області).

2.Визнати недійсним договір оренди землі б/н щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0460, укладений 10.05.2019 між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ТОВ «Вера» (), що зареєстрований 28.05.2019 державним реєстратором Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області (номер запису про інше речове право 31822615).

Позовні вимоги прокурора фактично направлені на повернення спірної земельної ділянки Сахновщинській селищній раді Берестинського району Харківської області.

Зі змісту позовної заяви убачається, що спір виник щодо права власності на спірну земельну ділянку, що знаходиться у власності відповідача.

Отже позовні вимоги фактично направлені на повернення спірної земельної ділянки у державну власність, що можливо зробити лише вилучивши її у теперішнього власника ОСОБА_1 , яка за відплатним договором придбала її у ОСОБА_2 , якому земельну ділянку надала держава.

Позовні вимоги фактично направлені на оспорювання та позбавлення власності відповідача, яка має свою вартість, може завдати йому майнової шкоди.

Очевидним є те, що позовні вимоги та спір є майновими, спрямовані на вилучення з власності та володіння приватної особи нерухомого майна, яке вона за відплатним договором придбала у попереднього власника, який набув його у власність на підставі рішення органу виконавчої влади, що згодом було визнано та підтверджено державою шляхом проведення державної реєстрації.

Тобто, можливо припустити, що метою звернення до суду з цим позовом є захист прав держави саме шляхом вилучення майна у добросовісного набувача.

Прокурор у позовній заяві щодо правових підстав витребування земельної ділянки посилається на те, що статтями 387, 388 ЦК України визначено, що власник має необмежене право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним та якщо майно було набуто безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, прокурор стверджує, що вимога про витребування земельної ділянки з незаконного володіння в порядку ст. 387, 388 ЦК України є ефективним способом захисту права власності.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», відповідно до якого суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду.

Так, Законом № 4292-ІХ доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту:

« 2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

Тобто, вказаним законом держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, а також регламентувала дії суду у разі задоволення або відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна у добросовісного набувача, шляхом компенсації вартості майна або шляхом повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів.

Суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 5 статті 12 Цивільного кодексу України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Зазначена норма закріплює презумпцію добросовісності та розумності поведінки особи, яка реалізує своє суб`єктивне право, що може бути спростована лише на підставі встановлених судом обставин у відповідному процесуальному порядку.

У контексті норм Цивільно-процесуального кодексу України, спростування зазначеної презумпції можливе виключно на стадії судового розгляду справи по суті, оскільки лише на цій стадії суд: досліджує надані сторонами докази, встановлює обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а також здійснює правову оцінку поведінки сторін у межах реалізації ними тих чи інших прав.

Вказане відповідає також загальним засадам цивільного судочинства, зокрема принципам змагальності сторін та рівності учасників процесу перед законом і судом, передбаченим статтями 12 та 13 ЦПК України.

З огляду на зазначені норми вбачається, що попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості спірного майна, оціненої згідно із законом, є обов`язковою матеріально-правовою передумовою для витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади.

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину другу статті 185 ЦПК України доповнено абзацом третім такого змісту: «Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху поставляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».

Відповідно до ч. 3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною чотирнадцятою такого змісту: «У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 4292-ІХ передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Отже, держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, який буде спрямований на відшкодування вартості майна в разі задоволення позову.

Разом з тим, станом на 26.09.2025 року позивачем не внесено на депозитний рахунок розмір вартості майна, що є предметом даного позову про витребування земельної ділянки. Отже недоліки позовної заяви не усунуті.

Враховуючи, що прокурором у встановлений ухвалою суду від 12.09.2025 року строк не усунуто недоліки позовної заяви, визначені вказаною ухвалою суду, а подані прокурором пояснення зводяться до незгоди із ухвалою суду від 12.09.2025, у тексті якої судом було надано правову оцінку підстав для залишення позовної заяви без руху, тому позовна заява підлягає поверненню на підставі ч. 3 ст.185 ЦПК України.

Згідно ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сформульованої в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Таким чином, повернення позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних вище невідповідностей вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із позовом.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258 - 260 ЦПК України, суддя,-

постановив:

Позовну заяву керівника Берестинської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ТОВ «Вера», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про витребування земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, вважити неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: