Номер провадження 2-з/754/116/25
Справа № 754/5150/25
У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2025 року суддя Деснянський районний суд міста Києва Зотько Т.А., розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою судді від 08.04.2025 було відкрито провадження у вказаній справі, призначено підготовче засідання.

23.09.2025 року представником відповідача - адвокатом Даніель А. В. подано заяву про забезпечення позову, шляхом зобов`язання заборонити матері дитини ОСОБА_1 чинити перешкоди у спілкуванні дитини з батьком - ОСОБА_2 - шляхом: встановлення тимчасового порядку спілкування між батьком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 у формі онлайн-відеозв`язку: щодня з 18-00 до 19-00 (відеодзвінки та спілкування засобами Zoom/WhatsApp/Viber); щосуботи та щонеділі з 18:00 до 19:00 (відеодзвінки та спілкування засобами Zoom/WhatsApp/Viber); зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 не чинити перешкод у здійсненні такого спілкування та забезпечити дитині можливість підключення до засобів відеозв`язку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч. ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими сторона обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п. п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Суд надавши оцінку викладеним у заяві про забезпечення позову обґрунтуванням, дійшов висновку, що враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від спілкування із батьком.

Застосовані судом норми права чітко вказують, що за відсутності підстав для обмеження права дитини на спілкування з одним із батьків, який проживає окремо, реалізація цього права має бути забезпечена державою. Відповідно, батько, який на час вирішення даної справи проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що існують підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, а саме зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні дитини з батьком - ОСОБА_2 - шляхом: встановлення тимчасового порядку спілкування між батьком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 у формі онлайн-відеозв`язку: щодня з 18-00 до 19-00 (відеодзвінки та спілкування засобами Zoom/WhatsApp/Viber); щосуботи та щонеділі з 18:00 до 19:00 (відеодзвінки та спілкування засобами Zoom/WhatsApp/Viber); зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 забезпечити дитині можливість підключення до засобів відеозв`язку до набрання рішенням законної сили, оскільки такий захід гарантуватиме, як право дитини на спілкування з відповідачем, так і право відповідача на спілкування з сином, на період розгляду даної справи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 149, 150, 151 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву представниці відповідача - адвокатки Даніель А. В. - задовольнити.

Вжити захід забезпечення позову шляхом зобов`язання матір дитини - ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні дитини з батьком - ОСОБА_2 - шляхом встановлення тимчасового порядку спілкування між батьком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 у формі онлайн-відеозв`язку:

-щодня з 18-00 до 19-00 (відеодзвінки та спілкування засобами Zoom/WhatsApp/Viber);

-щосуботи та щонеділі з 18:00 до 19:00 (відеодзвінки та спілкування засобами Zoom/WhatsApp/Viber);

-забезпечити малолітній дитині можливість підключення до засобів відеозв`язку.

Ухвала підлягає негайному виконанню і її оскарження не зупиняє її виконання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.157 ЦПК України направити заявнику та особі, яку стосуються заходи забезпечення позову, а також уповноваженим органам для виконання.

Дані стягувача: ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Дані боржника: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Дані 3-особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, (місцезнаходження: м. Київ, просп. Червоної Калини, 21-Г).

Ухвала суду є виконавчим документом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 25.09.2025.

Суддя: Т. А. Зотько