Справа № 496/25/25
Провадження № 2/496/25/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря Касьяненко А.О,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Осадчої Н.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму у розмірі 496 000,00 грн. за розпискою від 05.08.2022 р. та судові витрати по справі.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 03.02.2017 р. між нею та відповідачем було укладено попередній договір про намір в майбутньому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого 12.07.1995 р. державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області (реєстровий номер 1-2049). Попередня вартість житла була визначена у розмірі 900000,00 грн., а виплата мала здійснюватися частинами протягом п`яти років. На виконання домовленостей відповідач здійснила реєстрацію позивача у вказаному домоволодінні. В рахунок забезпечення зобов`язання позивач сплатила відповідачу 496000,00 грн., що підтверджується розпискою від 05.08.2022 р., які, за твердженням позивача, безпідставно зберігає у себе відповідач, так як договір купівлі-продажу не був укладений.

Ухвалою суду від 14.01.2025 р. було відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 11.05.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник на позові наполягали, просили його задовольнити посилаючись на те, що отриманні відповідачем кошти в рахунок авансу за придбання житлового будинку не були повернуті у строк вказаний у розписці, тому підлягають стягненню у судовому порядку, також посилалася на письмові обставини у позивній заяві та додані до неї письмові докази.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір найму житла, а сплачені позивачем кошти вважають орендною платою за житло за період проживання позивачки у будинку.

Крім того, 08.08.2025 р. представником відповідача було подано заяву про застосування до даних правовідносин строку позовної давності.

Ухвалою суду від 04.09.2025 р. клопотання відповідача про застосування строку позовної давності було залишено без задоволення.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

З наданих суду показів учасниками справи у судових засіданнях було встановлено, що 03.02.2017 р. між сторонами було укладено договір про намір в майбутньому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-17), належний відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого 12.07.1995р. державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, реєстровий № 1-2049, зареєстрованого 09.08.2017р. в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7-8).

Відповідно до попередніх домовленостей загальна вартість житла була визначена у розмірі 900000,00 грн., а виплата мала здійснюватися частинами протягом п`яти років. Зазначені обставини викладені в розписках, складених власноруч мною та ОСОБА_2 3 лютого 2017 року, копії яких додані до даної заяви (а.с.16-17).

На виконання домовленості купівлі-продажу житлового будинку позивач передала відповідачу загалом 496 000,00 грн., що підтверджується розпискою, від 05.08.2022 р. (а.с.15), а відповідач 08.07.2021р. здійснила реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

В подальшому договір купівлі-продажу не був укладений сторонами, у зв`язку з чим відповідач безпідставно володіє отриманими від позивача коштами, сплаченими в якості авансу за попередньою домовленістю щодо купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені вище обставини встановлені рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.03.2024 р., ухваленим у справі № 496/4031/22 (а.с.11-14), та в розумінні ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребують доказування.

Положеннями ст. 635 ЦК України закріплено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах-, встановлених попереднім договором, при цьому істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та норм чинного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема ст. 611 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, при цьому якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс, на відміну від завдатку, є лише способом здійснення платежу не забезпечує виконання зобов`язання та в кожному випадку підлягає поверненню у розмірі, в якому він надавався, незалежно від вини обох сторін чи її відсутності.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правова позиція Верховного Суду України по суті такого ж спору викладена і у Постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176/цс/12, який зазначає, що у разі не укладення сторонами основних договорів у строк, визначений попереднім договором, передані позивачами в рахунок оплати за основним договором грошові кошти є авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили. Зазначена Постанова згідно з положеннями чинного Цивільного процесуального кодексу України є обов`язковою для застосування судами при розгляді цивільних справ.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З вказаного приводу суд погоджується з доводами представника позивача щодо обов`язку поверненнявідповідачем 496 000,00 грн., відповідно до розписки від 05.08.2022 р., які безпідставно зберігає у себе відповідач, так як договір купівлі-продажу не був укладений.

Доводи відповідача та її представника, що викладені у письмових поясненнях на позовну заяву та у судових засіданнях про те, що між сторонами було укладено лише договір найму житла, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами та спростовані доводами представника позивача.

Також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні твердження відповідача та її представника про те, що вказана сума у розмірі 496 000,00 грн. є плата за найм житлового приміщення, оскільки як вбачається з договору найму житлового приміщення від 08.07.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 п. 1.5 Плата за приміщення становить безоплатно в місяць.

Також суд звертає увагу на пояснення відповідачки у судовому засіданні, яка підтвердила ту обставину, що дійсно отримала від позивачки суму у розмірі 496 000,00 грн. та написала відповідну розписку, але на теперішній час у неї не має таких коштів, оскільки вона їх витратила.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо скасування заходів забезпечення позову суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 06.02.2025 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, законодавцем визначений чіткий порядок скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки, як встановлено судом, арешт на житловий будинок був накладений на підставі ухвали суду з метою забезпечення позову, порядок вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову визначений ст. 158 ЦПК України, таким чином правові підстави для скасування арешту при задоволенні позову відсутні.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 610, 617, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 кошти у розмірі 496000,00 грн. та судовий збір у розмірі 6171,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.М. Горяєв

З урахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які на лікарняному, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку виготовлення повного тексту рішення суду, яке було виготовлено 30.09.2025 року.