ЦИВІЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 170/374/24
Позовне провадження Провадження № 2/170/22/25
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2025 року сел. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Стрілець Н.В.,

за участю: секретаря судових засідань Сідак І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Москалюк О.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Климович Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Шацьк в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю виконавчого комітету Старовижівської селищної ради, як органу опіки та піклування, на підставі ч. 6 ст. 56 ЦПК України,

в с т а н о в и в:

14.06.2024 представник позивача адвокат Москалюк О.О. звернулась до суду. Позов обгрунтовано тим, що з 2013 по 2017 рік перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу подружжя ще певний час підтримувало близькі відносини. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Від народження і по даний час син ОСОБА_3 проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 в с. Прип`ять, Ковельського району, Волинської області. З вересня 2023 року позивач разом із сином ОСОБА_3 проживають однією сім`єю із ОСОБА_4 , з яким позивач перебуває у шлюбі. ОСОБА_5 чоловік позивача, ОСОБА_6 , дуже любить дитину ОСОБА_3 , називає його сином, а ОСОБА_3 в свою чергу, називає його татом або ОСОБА_7 . У них склались теплі приязні відносини. ОСОБА_8 вже більше ніж пів року як піклується та займається вихованням сина ОСОБА_3 . ОСОБА_6 на даний час перебуває на військовій службі в Збройних Силах України з місцем дислокації в Донецькій області, однак він по можливості продовжує брати участь у вихованні ОСОБА_3 , з яким переважно спілкується по телефону.

Починаючи з вересня 2018 року відповідач почав зловживати спиртним. В такому стані він брав дитину на руки, хоча позивач та члени її сім`ї заперечували щодо цього. Два рази коли він брав дитину на руки в такому стані, дитина падала, один раз дитину зловила бабуся, ОСОБА_9 , а другий раз позивач, і це було останньою краплею, щоб припинити фактичні відносини між позивачем та відповідачем. Після чого, саме в 2019 році відповідач пішов жити до своїх батьків в АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач неодноразово застосовував фізичну силу щодо позивача та членів її сім`ї. З вересня 2019 по грудень 2021 року відповідач час від часу ще бачився з сином, останній раз відповідач бачив сина 19.12.2021. Після чого, два з половиною роки відповідач участі у вихованні дитини не бере. Протягом цих років він не вітав сина з днями народження, не спілкувався з сином жодним чином, хоча мав таку можливість, оскільки проживає з сином в одному селі. Відповідач від народження сина ОСОБА_3 не брав участі у його утриманні. Єдиний раз коли відповідач надав кошти для сина ОСОБА_3 , це коли позивач перебувала з сином в лікарні в місті Луцьку та потребувала значних коштів на лікування сина, то відповідно вона була вимушена звертатися до відповідача з проханням надати кошти на лікування сина. Відповідач надав ці кошти на лікування сина, однак в 2021 році він звернувся до позивача, щоб вона повернула ці кошти йому назад, проте вона йому відмовила, з тих підстав, що усі кошти пішли на лікування сина. Коли позивач повідомила відповідача, що вона буде звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , то відповідач повідомив, що вона може позбавити його батьківських прав, проте він не буде платити аліменти на утримання ОСОБА_3 . Тобто з січня 2022 року відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо сина ОСОБА_3 . Він повністю усунувся від виховання сина, не цікавиться життям сина, станом його здоров`я, фізичним та моральним розвитком. Весь цей період він не проявляв до сина щонайменшої батьківської турботи, не відвідував сина, не спілкувався з ним, хоча неодноразово мав таку можливість. Враховуючи, що відповідач вихованням сина не займається, його життям та здоров`ям не цікавиться, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, позивач вважає, що перераховані факти, як кожен окремо так і у сукупності можна розцінити, як такі, що свідчать про навмисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням викладеного, позбавлення батьківських прав відповідача, який не займається вихованням сина ОСОБА_3 та не піклується про нього, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що вважає, що позивачем в обгрунтування позову про позбавлення батьківських прав не наведено обставин, які могли б бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав, у позові наведені загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні сина, які не розкривають усіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь батька у вихованні дитини. Належних та допустимих доказів винної поведінки та умисного, злісного ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина, позивачем не надано. Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина. Вважає, що родинний зв`язок між батьком та сином не втрачений, а тому застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, зашкодить інтересам дитини.

В судовому засіданні позивача ОСОБА_1 та її представник адвокат Москалюк О.О. позов підтримали повністю, просили вимоги задовольнити.

Позивач пояснила суду, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 з 2013 по 2017 рік. Після цього вони розійшлись бо в ОСОБА_10 була інша жінка. В 2018 році вони знову почали підтримувати близькі відносини та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . ОСОБА_11 родився передчасно, тривалий час перебував у Києві на лікуванні. За 2 місяці перебування у Києві з дитиною ОСОБА_10 приїжджав чотири рази. Коли дитині було чотири місяці ОСОБА_10 почав зловживати спиртним. Він ходив на полювання, приходив вночі в стані алкогольного сп`яніння, брав дитину на руки і двічі дитина ледь не впала на землю. Після чотирьох місяців жив у своєї мами, періодично приходив до них. А після дев`яти місяців забрав свої речі з будинку та виїхав остаточно. Коли ОСОБА_3 був один рік, святкували разом з ним, його батьками та її сім`єю. Далі він то був, то не був. ОСОБА_3 хворів і потрібні були кошти на операцію, вона зверталась до нього, проте він кошти не надав. Коли дитині необхідно було зробити другу операцію, вона не могла до нього зателефонувати, оскільки він заблокував телефон від її абонентського номера. ОСОБА_10 був на день народження дитини в 2023 році, однак всього 15 хвилин. Сторони проживають в одному селі, однак ОСОБА_10 дитину бачив дуже рідко, були випадки коли він їхав по вулиці, бачив дитину, то об`їжджав іншими дорогами, щоб уникнути зустрічі з нею. В 2021 році був випадок, що він зустрів дитину на вулиці та сходив з нею до магазину, пригостив чимось. В 2022 році ОСОБА_10 дав дозвіл на зміну прізвища дитини. Якось ОСОБА_10 зателефонував до неї та повідомив, що він поніс витрати на дитину на суму сто тисяч гривень, щоб вона повернула йому ці кошти. З березня 2023 по квітень 2024 ОСОБА_10 проходив військову службу в ЗСУ. Приїжджав додому відносно часто, однак до дитини не приходив. Оскільки ОСОБА_10 належно матеріально не забезпечував дитину вона вирішила подати заяву про стягнення аліментів. Коли про це дізнався ОСОБА_10 , то повідомив, що відмовиться від батьківства щодо ОСОБА_3 , якщо вона відмовиться від стягнення з нього аліментів. Він сам ініціював, щоб вона подала заяву про позбавлення його, як батька, батьківських прав щодо дитини. На даний час позивач проживає в шлюбі із ОСОБА_12 , ОСОБА_6 піклується за ОСОБА_3 , як за своєю дитиною, а дитина, в свою чергу, називає ОСОБА_13 татом. Відповідач також створив нову сім`ю, в 2024 році у них народилось дві дитини, проживає в с. Прип`ять. З липня місяця 2025 року ОСОБА_10 почав більше цікавитись дитиною, тричі зустрічався з дитиною у дні, визначені рішенням органу опіки і піклування. Однак дитина не тягнеться до нього, не хоче з ним спілкуватись. А ОСОБА_10 хоче, щоб ОСОБА_3 називав його татом. ОСОБА_10 не цікавився життям дитини, з часу, коли перестав проживати разом він двічі був на день народження дитини та один раз на св. ОСОБА_14 . В якісь мірі допомагав дитині матеріально, купив санчата. Оскільки ОСОБА_10 належно не виконує свої батьківські обов`язки, на думку позивача, позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх спільної неповнолітньої дитини буде в повній мірі відповідати інтересам дитини, оскільки вона проживає в новій сім`ї, а її батько в іншій сім`ї.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання пояснив, що після народження дитини ОСОБА_3 він оплатив всі витрати. Відвозив дитину на масаж до ОСОБА_15 . Деякі кошти, які він надав дружині на лікування були взяті в борг, том він і хотів їх повернути з метою погашення боргу. Визнає, що позивач просила в нього кошти на операцію дитини, проте на його прохання вона не надала картковий рахунок, сказавши: "Мені твої гроші не потрібні". Після 2022 року він і надалі продовжував цікавитись дитиною, запитував в позивача про неї, хоча визнає, що не в достатньому обсязі. В період проходження військової служби подарував дитині санчата, коли бачив дитину на вулиці надавав їй кошти в міру можливості, 200, 500 грн., ходили з дитиною в магазин. До того моменту поки він створив нову сім`ю (2023 рік), все було добре, ОСОБА_3 називав його татом, вони проводили разом час, однак потім все змінилось. Був випадок коли вони зустрілись на вулиці, ОСОБА_3 був з мамою, він сказав сину, щоб поздоровався з татом, проте ОСОБА_16 розвернула його в іншу сторону не надавши можливості поспілкуватись із дитиною. Позивач стала прискіпливо ставитись до нього, вона не бажала, що б він спілкувався з сином, тому в липні 2025 звернувся до органу опіки та піклування для встановлення днів побачень з сином. З цього часу він тричі зустрічався з дитиною, купив сину м`яч, вудку, солодощі. Помічає, що ставлення дитини дещо змінилось щодо нього, проте вважає, що з часом налагодяться родинні стосунки між ОСОБА_3 та ним, як сином та батьком. Він ніколи не ініціював питання про позбавлення його батьківських прав щодо ОСОБА_3 . Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник органу опіки та піклування Старовижівської сільської ради в судове засідання не з`явився, при ухваленні рішення просить врахувати висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_17 .

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, з огляду на об`єктивні обставини спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд установив, відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 17.05.2013 по 22.09.2017 (а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_17 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 07.05.2022 Любомльським відділом реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Батьком зазначено ОСОБА_2 (а.с.8).

З матеріалів справи, а також з пояснень сторін встановлено, що малолітній ОСОБА_3 з вересня 2023 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_4 , з яким позивач уклала шлюб 24.05.2024, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Шацькою селищною радою 24.05.2024 (а.с. 11). Сім`я проживає в с. Стара Гута Ковельського району Волинської області.

Відповідач з 2023 року проживає в с. Прип`ять Ковельського району Волинської області в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, має двох малолітніх дітей, які народились в 2024 році.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 23.03.2023 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації (а.с. 21). Зі слів відповідача, в квітні 2024 він був звільнений з військової служби.

З виписки із медичної картки амбулаторного хворого №4009 від 24.06.2025 вбачається, що ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на стаціонарному лікуванні: у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених ВОТМОЗМіД (м.Луцьк) з 25.02.2019 по 02.04.2019; з 22.06.2019 по 09.07.2019; з 11.01.2023 по 13.01.2023; у Національній дитячій спеціалізованій лікарні "ОХМАТДИТ" у відділенні інтенсивного виходжування глибоко недоношених дітей з 16.04.2019 по 10.05.2019. Дитині проведено хірургічні операції (а.с.46).

З довідки Старогутинського закладу дошкільної освіти (дитячий садок) "Пролісок" від 30.05.2025 вбачається, що ОСОБА_17 перебував у Старогутівському ЗДО (дитячий садок) "Пролісок" з 02.09.2024 по 30.05.2025. Батько ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні сина, не цікавився у вихователя про його здоров`я, не приймав участі у заходах, які відбувалися в дитячому садочку (а.с. 47).

З довідки, виданої Любомльським відділом державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.04.2025 вбачається, що на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист Шацького районного суду Волинської області, справа №170/537/24 від 21.08.2024 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання дитини ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 01.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 28.04.2025 заборгованість по аліментам відсутня (а.с. 36).

24 липня 2025 року рішенням виконавчого комітету Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області, як органу опіки та піклування, затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо неповнолітнього ОСОБА_17 . У висновку вказано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в 2013 році укладено шлюб, в 2017 році цей шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу колишнє подружжя ще певний час підтримувало близькі відносини. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народжується дитина ОСОБА_17 . ОСОБА_18 із сином ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживає в одному населеному пункті зі своєю дитиною, але не цікавиться життям та здоров`ям сина, не надає йому батьківської любові та уваги, не спілкується з дитиною. 23.03.2023 ОСОБА_2 призваний на військову службу. З 01.08.2024 ОСОБА_2 виплачує аліменти на утримання дитини. 26.04.2023 ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_5 в подружжя народилось двоє дітей. В квітні 2025 року звільнений з військової служби. На даний час проживає з сім`єю по АДРЕСА_3 . В громадських місцях, сім`ї, в побуті проводить себе задовільно. На обліку в лікаря психіатра, нарколога не знаходиться. 25.05.2024 ОСОБА_1 одружилась із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_6 в подружжя народилась дитина ОСОБА_20 . ОСОБА_1 зі своїм чоловіком та дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_21 проживають за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_17 перебував у Старогутівському ЗДО (дитячий садок) "Пролісок" з 02.09.2024 по 30.05.2025. Батько ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні сина, не цікавився у вихователя про його здоров`я, не приймав участі у заходах, які відбувалися в дитячому садочку. ОСОБА_2 заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_1 перешкоджає бачитись з дитиною. Комісією не встановлено вагомих підстав доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Комісією встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини ОСОБА_22 , проте на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасним, оскільки в діях батька прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином. Так позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконають своїх батьківських обов`язків і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. Налагодження родинних зв`язків, близьких та довірливих відносин у сім`ї буде лише сприяти позитивному результату у долі дитини. Тому комісія вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.72-74).

Допитана в судовому засіданні як свідок мати позивача, ОСОБА_9 пояснила суду, що після одруження ОСОБА_10 з ОСОБА_16 все було добре. Пізніше він захопився полюванням, де постійно вживав алкоголь. Коли народилась дитина, ОСОБА_16 з сином протягом 2019 року постійно їздила на лікування в м. Луцьк та м. Київ. ОСОБА_10 забрав них з лікарні лише 2 рази. Хрестини зробили разом, однак коли ОСОБА_3 було дев`ять місяців вона його вигнала з будинку, бо він приходив з полювання в стані сильного алкогольного сп`яніння вночі, брав дитину на руки та міг травмувати дитину, робив скандал в будинку. ОСОБА_10 був на день народження сина на один рік та, здається, на два або три роки. Ще одного разу він приходив до дитини на ОСОБА_14 . Він приходив сам перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, а як був тверезий, то приходив з мамою. ОСОБА_23 зустрічі з сином на вулиці, побачивши сина на вулиці їхав іншою дорогою. В 2024 році він дав ОСОБА_3 500 грн., однак ОСОБА_16 ті гроші відкинула та повідомила: "Нам твої подачки зараз не потрібні!" Гроші на лікування дитини ОСОБА_10 позичав у ОСОБА_24 , а відавала борг ОСОБА_16 , хоча гроші мав віддати ОСОБА_10 за деревину, яку вони заготовляли разом. Даниїл татом називає ОСОБА_25 , говорить, що він не ОСОБА_26 , а ОСОБА_27 .

Свідок ОСОБА_28 , сестра позивача, пояснила суду, що проживала в будинку матері коли ОСОБА_3 був маленьким (до одного року). ОСОБА_3 пробуджувався вночі, хотів їсти. ОСОБА_16 готувала їсти, а з дитиною була вона, бо ОСОБА_10 спав, не реагував на сина. Одного разу ОСОБА_10 зустрів ОСОБА_3 на вулиці та пообіцяв прийти в гості, проте не прийшов. На день народження був у ОСОБА_3 декілька разів. Свідок пам`ятає, що з 2021 року ОСОБА_10 двічі приходив до ОСОБА_3 , один раз сам, другий раз з новою дружиною. Коли ОСОБА_10 проходив військову службу в ЗСУ, то періодично приїжджав в с. Прип`ять, однак ОСОБА_3 не відвідував.

Свідок ОСОБА_29 , сестра матері позивача, пояснила суду, що проживає неподалік будинку позивача, бачила ОСОБА_3 майже щодня. За 5 років (після того як ОСОБА_10 перестав проживати з ОСОБА_16 ) ОСОБА_10 з ОСОБА_3 в домоволодінні ОСОБА_16 бачила 2-3 рази. Одного разу бачила ОСОБА_10 в магазині, то дитина не хотіла з ним розмовляти, ховалась за маму. Під час проходження військової служби ОСОБА_10 , бачила його 5-6 разів в селі Прип`ять. Чула як ОСОБА_3 казав, що в нього один тато - ОСОБА_30 . Коли йому казали, що його тато ОСОБА_10 він з цим не погоджувався.

Свідок ОСОБА_31 , хресна ОСОБА_3 , суду пояснила, що проживає в м. Луцьку, однак часто приїжджає в село до ОСОБА_3 . ОСОБА_10 бачила біля ОСОБА_3 лише один раз, на святкуванні одного року дня народження сина. Даниїл татом називає ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_32 , хресна другої дитини позивача, пояснила суду, що проживає в с. Стара Гута. Їй відомо, що влітку 2025 року ОСОБА_10 тричі приїжджав до ОСОБА_3 на побачення. Два рази про це їй говорила позивач та ОСОБА_3 , який показував їй м`яч та вудку, яку подарував сину відповідач. Зустрічі пройшли добре. Вона була присутня коли відповідач приїжджав третій раз. ОСОБА_3 не хотів іти до ОСОБА_10 , починав плакати. Вони з позивачем вмовили його провести час з батьком. Зустріч тривала близько години. ОСОБА_3 був задоволений у той момент коли ОСОБА_10 поїхав. Даниїл називав ОСОБА_10 - " ОСОБА_33 ". Будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною позивач не чинила.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи.

Позбавлення батьківських прав насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити, який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення.

Оцінивши досліджені докази та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною позивача суду не надано достатніх та переконливих доказів, що свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини, або докази, які характеризують відповідача, як особу, що становить реальну загрозу для дитини, для його здоров`я та психічного розвитку.

Крім факту, що батько з 2021 року по липень 2025 фактично не підтримував з сином відносини, не займався його вихованням, не проводив з ним час, суд не встановив будь-яких інших безумовних обставин, які могли б виправдати позбавлення відповідача батьківських прав. У відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, він матеріально забезпечував ОСОБА_3 . Також суд враховує, що відповідач проходив військову службу під час мобілізації з березня 2023 по квітень 2025, у зв`язку з чим фактично був відсутній за місцем проживання.

На думку суду, те що відповідач в липні 2025 року звернувся до органу опіки та піклування з метою встановлення графіку побачень з сином, відповідно до якого він тричі приїжджав до сина, спілкувався з ним, привозив подарунки, свідчить про те, що відповідач, як батько почав цікавитись дитиною. Відповідач органу опіки та піклування та суду, наполегливо вказував, що він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає спілкуватися з дитиною, не втратив інтерес до сина. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що їй краще залишатися в сім`ї, де у неї вже склався відповідний зв`язок, однак цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення батька будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому. Отже, позбавлення батька всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності. Хоча період, протягом якого батько не підтримував контакту з сином, був тривалий, однак цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між сином та його біологічним батьком. Фактична повага до сімейного життя вимагає, щоб майбутні відносини між батьком і дитиною визначалися з урахуванням усіх важливих факторів, а не фактом відсутності спілкування протягом певного періоду життя.

На думку суду, надання батькові можливості відновити спілкування з своєю дитиною буде в повній мірі відповідати найкращим інтересам дитини. Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідач повинен реальною змінити ставлення щодо виконання своїх батьківських обов`язків та своєю поведінкою продемонструвати дійсне бажання відновити реальні зв`язки з дитиною.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову потрібно відмовити. На підставі ст.ст. 150, 155, 164 СК України, керуючись ст.ст. 12, 56, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за участю виконавчого комітету Старовижівської селищної ради, як органу опіки та піклування, на підставі ч. 6 ст. 56 ЦПК України.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.09.2025

Суддя /підпис/ Н.В.Стрілець

Згідно з оригіналом Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Стрілець