Справа № 199/1312/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Дубовик А.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», ОСОБА_2 ,про стягнення недоплаченого страхового відшкодовання, неустойки та матеріального збитку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника адвоката Чіп Я. М., звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодовання, неустойки та та матеріального збитку.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 31 травня 2024 року в м. Дніпро на Кайдацькому мосту сталась дорожньо-транспортна пригода, за участі водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ГАЗ 3302СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 , та ТЗ автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача по справі. Внаслідок вказаної пригоди автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , законним користувачем якого був позивач на підставі нотаріальної довіреності та свідоцтва про реєстрацію ТЗ, зазнав технічних ушкоджень, а позивач відповідно матеріального збитку. Позивач вказує, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.10.2024 року по справі № 199/4609/24, водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ГАЗ 3302СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 , визнано винним у скоєному ДТП. Відповідно до проведеного судовим експертом Цаберябий В. М. на замовлення позивача висновку судової експертизи № 1074/24 від 08.07.2024 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 становить 168 739,53 гривні, втрата товарної вартості 14 928,29 грн.

Після звернення позивача до страхової компанії «Еталон», де була застрахована цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ 3302СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 , вказаний страховик відшкодував збитки частково в розмірі 73 866, 98 гривень, що не відповідає дійсному розміру спричиненого збитку.

Оскільки, на думку позивача, виплата страхового відшкодування була проведена не у повному обсязі, наведені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду із теперішнім позовом до страховика.

В свою чергу, з огляду на те, що розрахована судовим експертом втрата товарної вартості автомобіля в розмірі 14 928,29 гривень не відшкодовується страховою компанією, та суму збитку, що перебільшує відповідальність страхової компанії в розмірі 8 739,53 грн., на підставі ст. 1194 УК України, позивач вважає правомірним заявити до стягнення безпосередньо із заподіювача шкоди, а саме з ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 05 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04 березня 2025 року від страхової компанії «Еталон» до суду надійшов відзив на заявлені позовні вимоги в яких він позов не визнає у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, відповідач посилається на те, що страхове відшкодування було виплачене на підставі проведеного на замовлення страховика висновку експертного дослідження № 124 від 28 листопада 2024 року, який був складений судовим експертом Терентьєвим Леонідом Івановичем. З урахуванням вказаного висновку, страховик виплатив позивачу відшкодування в розмірі 73 866,98 гривень, а тому, на думку представника відповідача 1, його зобов`язання по страховому випадку виконані у повному обсязі перед позивачем. Крім цього, представник відповідача 1 звертає увагу суду на те, що у наданому позивачем висновку судовим експертом значно завищені показники які використовуються для розрахунку збитку, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними.

01 квітня 2025 року, до суду також надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , в яких він позов не визнає повністю та просить суд відмовити у його задоволенні з огляду на те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем по справі, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ автомобіль «Хонда» д.н.з НОМЕР_2 , який вона керувала під час ДТП та який зазнав механічних пошкоджень, належить ОСОБА_3 , а також з тих підстав, що відповідача 2 не було запрошено на огляд пошкодженого ТЗ, який проводився експертом за заявою позивача та страховика, а показники, які використовувались для розрахунку вартості матеріального збитку у висновку експерта № 074/24 від 08.07.2024 року є значно завищені.

Представником позивача у встановлені процесуальним законом строк, надані відповіді на відзиви відповідачів, в яких звертається увага суду на неналежність та недопустимість наданого страховиком доказу в підтвердження розмірі спричиненого збитку, а саме експертного дослідження № 124 від 28 листопада 2024 року судового експерта Терентьєва Л. І., в якому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Також, на заперечення відповідача 2, позивач зазначає, що чинною Методикої товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159), не передбачено в обов`язковому порядку виклик на огляд пошкодженого майна учасників ДТП, а тому вважає позовні вимоги законними та обґрунтованим і просить іх задовольнити у повному обсязі.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи які беруть участь у справі, не викликались.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 31 травня 2024 року в м. Дніпро на сталась дорожньо-транспортна пригода, за участі водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ГАЗ 3302СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 , та ТЗ автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача по справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.10.2024 року по справі № 199/4609/24, водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ГАЗ 3302СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 , визнано винним у скоєному ДТП.

Відповідно до ч.6 ст.82 УПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За викладених обставин зазначена постанова суду, яка ухвалена за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме ДТП за участі сторін, має преюдиційне значення для розгляду цієї справи.

Встановлено, та не оспорюється сторонами, що цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ 3302СПГ» д.н.з. НОМЕР_1 , який порушив вимоги ПДР України, застрахована страховим товариством «ЕТАЛОН», відповідача 1, на підставі страхового полісу № 220257469.

Як свідчить наявний у матеріалах справи лист МТСБУ на запит представника позивача, ліміт відповідальності страховика за збиток заподіяний майну становить 160 000 грн, франшиза 0 гривень.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон, в редакції, що була чинна на дату настання страхового випадку) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За приписами п. 1.6. с. 1 Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

Тобто, лише встановлений факт правомірності володіння особою транспортним засобом є належною і достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

З огляду на наведене вище у випадку коли позивач правомірно керував транспортним засобом йому належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) та/або винної в ДТП особи.

Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 12.05.2022 року по справі № 623/290/21 від 7 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 3 квітня 2019 року у справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Оскільки внаслідок страхового випадку (ДТП) зазнав механічних пошкоджень автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував у законному користуванні та володінні позивача на підставі отриманого від власника автомобіля свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та нотаріальної довіреності, то позивач набув права на отримання компенсації за спричинені з вини відповідача збитки.

З наведених вище обставин суд відхиляє доводи відповідача 2 про відсутність у позивача права на звернення до суду із теперішніми позовними вимогами.

Оцінюючи докази, що надані сторонами в якості підтвердження розміру спричиненого збитку суд виходить з наступного.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

На виконання ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що він підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

В той же, час, відповідно до абз. 14,15 розділу IV п.4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385 цього Кодексу.

Отже, обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність.

Якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385 КК України, то такий висновок є недопустимим доказом.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 та у постанові Верховного Суду від 4 листопада 2021 року у справі № 904/684/18.

У висновку експертного дослідження № 124 від 28 листопада 2024 року судового експерта Терентьєва Л. І., що був долучений відповідачем 1 до матеріалів справи, не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Разом із цим, порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/839 (далі - Методика.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці яка застосовується, серед іншого, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень.

Тому, з урахуванням вимог п. 1.3 даної Методики слід дійти висновку, що будь-який розрахунок матеріального збитку без урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів буде суперечити наведеному в п. 2.4. поняттю вартості матеріального збитку.

Однією з головних вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики.

Відповідно до п. 5.5 Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Згідно з п. 8.1, 8.5 вказаної Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

Відповідно п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092 (надалі - Методика), Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Тобто, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо експертом, який складає висновок, тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд.

Суд звернути увагу, що складений судовим експертом Терентєвим Л. І. на замовлення страхової компанії «Еталон» висновок експертного дослідження від 28.11.2024 року проводився без особистого огляду пошкодженого ТЗ, що зазначено також у самому висновку, та не заперечується відповідачем 1, разом із цим, в порушення вимог п. 5.1 Методики замовник вказаної експертизи жодним чином не обґрунтовує підстави, з яких об`єкт дослідження не може бути наданий експерту для огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Наведені вище обставини вказують на неналежність, та недопустимість, наданого відповідачем доказу, а саме висновку експертного дослідження № 124 від 28 листопада 2024 року, який був проведений на замовлення страхової компанії судовим експертом Терентьєвим Леонідом Івановичем.

В свою чергу проведений на замовлення позивача судовим експертом Цаберябий В. М. висновок судової експертизи № 1074/24 від 08.07.2024 року містить всі необхідні реквізити, посилання про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність, проводився на підставі особистого огляду транспортного засобу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

Клопотань до суду про проведення повторної судової експертизи до суду не надходило.

Відповідно до ст.9 Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховою компанією в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством.

Відповідно до висновку судової експертизи № 1074/24 від 08.07.2024 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля «Хонда» д.н.з. НОМЕР_2 становить 168 739,53 гривні, втрата товарної вартості 14 928,29 грн, коефіцієнт фізичного зносу 0.

Отже, на цей час недоплата страхового відшкодовання, яка підлягає стягненню із страхової компанії «Еталон» становить 160 000 (максимальний розмір відповідальності страховика) - 73 866, 98 (частково сплачене відшкодування)= 86 133,02 грн.

Разом із цим, положеннями ст. 36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи те, що страховик частково сплатив позивачу відшкодування 13 грудня 2024 року в розмірі 73 866, 98 грн., то розмір пені за термін прострочення з 14 грудня 2024 року по 30.01.2025 року (дата подання позову) становить 3022.92 гривень. Наданий позивачем розрахунок пені перевірений судом та не спростований відповідачами, а отже ця вимога підлягає до задоволення.

Окрім цього, відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

З огляду на зазначену норму процесуального закону та заявлену вимогу позивача, суд вважає можливим та правомірним застосувати нарахування пені за весь час прострочки виконання зобов`язання з боку відповідача 1, щодо невиплати страхового відшкодування в розмірі 86 133,02 гривень, за період часу з 31 січня 2025 року по дату фактичного виконання судового рішення у повному обсязі рішення суду.

Поряд із цим, статтеюст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно до п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до ст. 37 п.32.7 Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

З огляду на викладені обставини, залишок невідшкодованої шкоди в розмірі 23 667,82 гривень, що становить втрату товарної вартості автомобіля (14 928,29 гривень), та збиток в розмірі 8 739,53 гривні, що перевищує ліміт відповідальності страховика,покладається на відповідача 2.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача 2 про те, що він не був запрошений на огляд пошкодженого транспортного засобу позивача, з огляду на те, що відповідно до п. 5.1. Методики на позивача не покладається імперативний обов`язок забезпечення повідомлення учасників пригоди про огляд транспортного засобу.

Зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підтвердженні належними доказами, а отже підлягають до задоволення у повному обсязі.

Суд також зазначає на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно доп.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 759/2952/20 (провадження 61-16694св21).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу договір № 17/01/25-1 від 17.01.2025 про надання професійної правничої допомоги, укладений з адвокатським об`єднанням «Радник», та рахунок № 17/01/25-1 від 17.01.2025 (детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару), згідно з яким загальна вартість послуг адвоката становить 13000,00 грн., та платіжна інструкція № @2PL187027 від 17.01.2025 року за який позивач оплатив АО «Радник» у повному обсязі правову допомогу в розмірі 13 000 гривень..

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема у постанові від 13 березня 2025 року Касаційний цивільний суд Верховного Суду по справі №275/150/22 виснував, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.

Відповідачами не подане до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а судом не встановлено критеріїв її неспіврозмірності, а тому такі витрати покладаються на відповідачів повністю пропорційно задоволеним вимогам.

Разом із цим, із відповідачів на користь позивача також підлягає до стягнення сплачений при подані позову судовий збір в розмірі 970 гривень, та витрати на проведення експертизи 3800 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,11,16,23,167,170,173,509,524,633-535,611,625 ЦК України,ст.ст.12,13,76,81,137,141,259,263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_2 ,про стягнення недоплаченого страхового відшкодовання, неустойки та матеріального збитку- задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (Код ) на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодовування в розмірі 86 133,02 гривень.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (Код ) на користь ОСОБА_1 пеню за прострочку у виплаті відшкодування за період з з 14 грудня 2024 року по 30 січня 2025 року в розмірі 3022, 92 гривень

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (Код ) на користь ОСОБА_1 пеню відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка нараховується на стягнуту теперішнім судовим рішенням суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 86 133,02гривень за період починаючи з 31 січня 2025 року по дату фактичного виконання рішення суду в повному обсязі.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (Код ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 485 гривень., витрати на проведення судової товарознавчої експертизи 1900 гривень., та витрати на професійну правничу допомогу 6500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 23667,82 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 485 гривень., витрати на проведення судової експертизи 1900 гривень., та витрати на професійну правничу допомогу 6500 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Богун

05.05.2025