Справа № 173/358/25
Провадження №2/173/599/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 жовтня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Салтикової С.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», представник позивача Титаренко Владислав Володимирович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2025 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» представник позивача Титаренко Владислав Володимирович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.01.2020 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014-RО-82-42823669, відповідно до якого банк відкриває поточний рахунок «для виплат» в гривні на ім`я відповідача та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до правил та тарифів Банку на ведення та обслуговування Поточних рахунків фізичних осіб.

Відповідно до умов Кредитного договору з дати надання Кредитного договору № 014-RО-82-42823669 банк зобов`язаний надати Клієнту Кредит в сумі 107808 грн. 34 коп., а Клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Мета кредиту є придбання Клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 97200 грн., оплата Клієнтом страхового платежу в розмірі 10608 грн. 34 коп., строком кредитування 48 місяців з фіксованою процентною ставкою 52,90% річних.

20.12.2022 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F, відповідно до якого позивач набув право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 014-RО-82-42823669 від 16.01.2020, сума заборгованості за яким становить 67702 грн. 69 коп., з яких: 55383 грн. 19 коп. сума заборгованості за кредитом; 12319 грн. 50 коп. сума заборгованості за відсотками.

Позивач, як новий кредитор, направив відповідачу вимогу про виконання грошових зобов?язань за кредитним договорами, проте відповідач її не виконав, що й стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 від 24.02.2025 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

Листом Вищої ради правосуддя від 02.04.2025 повідомлено про рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя про застосування до судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у виді внесення подання Вищій раді правосуддя про звільнення судді з посади та автоматичне відсторонення від здійснення правосуддя.

Розпорядженням заступника керівника апарату суду № 107 від 30.04.2025 на підставі рішення зборів суддів № 4 від 08.04.2025 призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 справу розподілено судді Петрюк Т.М.

Розпорядженням керівника апарату суду № 503 від 17.06.2025 на підставі рішення ВРП від 05.06.2025 "Про звільнення судді ОСОБА_3 у відставку" призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Клжевник О.А. від 28.07.2025 справу прийнято прийняти до свого провадження зі стадії розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Учасникам справи надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви та доданих до неї документів, проте судова кореспонденція повернулась на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 911/3113/20).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв`язку з чим 11.11.2019 підписав опитувальник клієнта, в якому містяться персональні дані відповідача.

16.01.2020 відповідач уклав із АТ «Райффайзен Банк Аваль» Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014-RО-82-42823669. Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредит готівкою», Додаток № 1, яким є Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та Заяву № 014-RО-82-42823669 на приєднання до Договору добровільного страхування життя № РБ1702 від 15.03.2019 відповідач підписав електронним підписом 091851.

Кредит у розмірі 107808 грн. 34 коп. надавався на строк 48 місяців. Процентна ставка за користування кредитом 52,84% річних.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Таким чином судом встановлено, що укладений договір кредиту відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047 ЦК України.

АТ «Райффайзен Банк Аваль» виконало умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, що підтверджується випискою по рахунку.

З розрахунку заборгованості видно, що в порушення умов договору Відповідач отримані кредитні кошти не повернув, у зв?язку з чим заборгованість становить 67702 грн. 69 коп., яка складається з: 55383 грн. 19 коп. - сума заборгованості за кредитом; 12319 грн. 50 коп. сума заборгованості за відсотками.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Підписанням договору відповідач погодився з усіма його істотними умовами, з урахуванням чого, суд прийшов до висновку, що між сторонами досягнуто згоди щодо сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов?язання. Підписавши договори, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

З виписок по рахунку також видно, що відповідач отримав кредитні кошти, проте в порушення умов договору своєчасно та в повному обсязі не повернув заборгованість.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, судом встановлено, що підписавши Заяву № 014-RО-82-42823669 на приєднання до Договору добровільного страхування життя № РБ1702 від 15.03.2019, відповідач прийняв пропозицію ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» на укладення Договору добровільного страхування життя РБ1702 від 15.03.2019 для клієнтів фізичних осіб, які отримують в АТ «Райффайзен Банк Аваль» споживчий кредит за програмою кредитування «Кредит готівкою», та висловив повну та безумовну згоду з ним.

Також, 20.12.2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F, відповідно до якого позивач набув право вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 014-RО-82-42823669 від 16.01.2020, сума заборгованості за яким становить 67702 грн. 69 коп., з яких: 55383 грн. 19 коп. сума заборгованості за кредитом; 12319 грн. 50 коп. сума заборгованості за відсотками, що підтверджується копією Договору відступлення права вимоги № 114/2-57-F, платіжною інструкцією № 802 від 15.06.2023 та копією Реєстру боржників за Договором відступлення права вимоги № 114/2-57-F від 20.12.2022, з якого вбачається, що право вимоги за Кредитним договором № 014-RО-82-42823669 від 16.01.2020 у загальному розмірі 67702 грн. 69 коп., яка складається з: 55383 грн. 19 коп. - сума заборгованості за кредитом; 12319 грн. 50 коп. сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Разом з цим Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що Відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надав належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, з огляду на що, позовні вимоги підлягають задоволенню, з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи що вирішується питання про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір у розмірі 3028 грн. покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони.

Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», представник позивача Титаренко Владислав Володимирович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» (, юридична адреса: 04053, м. Київ, буд. Січових Стрільців, 37/41) заборгованість за кредитним договором № 014-RО-82-42823669 від 16.01.2020 у розмірі 67702 (шістдесят сім тисяч сімсот дві) грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» (, юридична адреса: 04053, м. Київ, буд. Січових Стрільців, 37/41) понесені судові витрати в частині судового збору в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Суддя О.А. Кожевник