Справа № 347/1679/21
Провадження № 6/347/38/25
У Х В А Л А

Іменем України

02.10.2025 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Книщука Р.М.,

секретаря судового засідання Додяк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів подання старшого державного виконавця Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дручківа Богдана Ярославовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2025 року до Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшло подання старшого державного виконавця Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дручківа Богдана Ярославовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване тим, що у провадженні виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 78497204, відкрите на підставі виконавчого листа № 347/1679/21, виданого 17 червня 2022 року Косівським районним судом. Згідно з виконавчим листом, з боржника ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Косівської міської ради грошові кошти у розмірі 29 074 грн як відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (злочином).

Боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вжиті заходи примусового виконання: Відповідно до статей 3, 4, 2426 Закону України «Про виконавче провадження», 02 липня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або подання завідомо недостовірних відомостей. Копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження.

Однак на день звернення до суду боржник не виконав судове рішення, декларацію не подав, жодних дій, спрямованих на його виконання, не вчинив.

Це свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Додаткові дії виконавця для встановлення майнового стану боржника:

02.07.2025 винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено її до банківських установ.

02.07.2025 винесено постанову про арешт майна боржника.

02.07.2025, 07.08.2025, 26.08.2025, 18.09.2025 надіслано запити до Пенсійного фонду України щодо працевлаштування та отримання пенсії отримано відповідь, що боржник не працює і пенсії не отримує.

02.07.2025, 07.08.2025, 26.08.2025, 18.09.2025 направлено запити до Державної податкової служби України щодо наявності банківських рахунків та джерел доходів отримано відповідь про їх відсутність.

04.07.2025, 12.08.2025, 26.08.2025, 18.09.2025 направлено запити до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих транспортних засобів отримано відповідь про їх відсутність.

02.07.2025, 07.08.2025, 26.08.2025, 24.09.2025 направлено запити до банків для отримання інформації, що містить банківську таємницю.

12.09.2025 направлено виклик боржнику з вимогою з`явитися для надання пояснень щодо невиконання рішення суду боржник на виклик не з`явився, причини неявки не повідомив.

22.09.2025 Державною прикордонною службою надано інформацію, що ОСОБА_1 державний кордон України не перетинав.

24.09.2025 відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником зареєстрована частина житлового будинку в с. Вербовець.

Ураховуючи викладене, боржник ухиляється від виконання судового рішення, не вживає заходів для добровільного або примусового його виконання, не надає декларації про майно і доходи, не співпрацює з органом примусового виконання.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право звернутися до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України у разі ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Пункт 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасового обмеження права на виїзд у випадку ухилення особи від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, до повного виконання таких зобов`язань.

Згідно зі статтею 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про таке обмеження у разі встановлення факту ухилення від виконання рішення, без виклику сторін.

Згідно із Законом України «Про судовий збір», звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду не підлягає оплаті судовим збором.

З огляду на наведене, боржник ухиляється від виконання судового рішення, не вживає заходів для його добровільного або примусового виконання, у тому числі не використовує належне йому майно або доходи, не подає декларації про майно і доходи, а також не співпрацює з органом примусового виконання. Враховуючи це, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є правомірним та необхідним заходом забезпечення виконання судового рішення.

На підставі викладеного, державний виконавець просить тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до повного виконання зобов`язань, визначених виконавчим листом № 347/1679/21 від 17.06.2022 року, щодо стягнення на користь Косівської міської ради грошових коштів у сумі 29 074 грн, як відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право звернутися до суду із поданням про тимчасове обмеження права виїзду боржника-фізичної особи за межі України у випадку ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Пункт 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасового обмеження права на виїзд у разі ухилення особи від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, до моменту їх повного виконання.

Стаття 441 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про таке обмеження у разі встановлення факту ухилення від виконання рішення, без виклику сторін, за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження права виїзду не підлягає оплаті судовим збором.

Державний виконавець Дручків Богдан Ярославович у судове засідання не з`явився, однак подав заяву з проханням розглянути подання без його участі.

Відповідно до частин 1, 2 і 3 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Таке обмеження здійснюється у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом для забезпечення позову, з урахуванням особливостей, передбачених цією статтею. Суд має право постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за невиконаним судовим рішенням на строк до повного виконання цього рішення.

Згідно з пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець вправі звернутися до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, якщо боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Порядок реалізації права громадян України на виїзд з країни регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Відповідно до частини першої статті 6 цього Закону, громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках наявності неврегульованих договорів чи інших невиконаних зобов`язань до моменту їх виконання, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. У разі ухилення громадянина від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, йому також може бути тимчасово обмежено право виїзду до моменту їх виконання.

Водночас, відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто законно перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, а також право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, встановлених законом.

Відповідні гарантії містяться і в міжнародних актах, що є складовою частиною національного законодавства України. Зокрема, стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право залишати будь-яку країну, включно з власною. Обмеження цього права допускаються лише за умов, передбачених законом, і якщо вони є необхідними у демократичному суспільстві з метою національної чи громадської безпеки, підтримання публічного порядку, запобігання злочинам, захисту здоров`я чи моралі, або прав і свобод інших осіб.

Аналогічна норма міститься в статті 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, яка передбачає, що право залишати будь-яку країну може бути обмежене виключно законом і лише в інтересах національної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моралі населення, а також для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд звертає увагу, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є втручанням у конституційне право особи, гарантоване національним і міжнародним правом, тому вимагає наявності достатніх, об`єктивно підтверджених підстав, які вказують на ухилення боржника від виконання зобов`язань, а не лише на факт їх невиконання.

Закон передбачає застосування такого обмеження не за сам факт невиконання, а за умови ухилення від виконання судового рішення. Ухилення ж передбачає наявність свідомих, навмисних дій або бездіяльності з боку боржника, спрямованих на перешкоджання виконанню рішення. Тобто особа не може бути визнана такою, що ухиляється, без належного підтвердження цієї обставини.

Суд також зазначає, що сам факт невиконання рішення або неявка боржника на виклик до державного виконавця не є достатньою та безумовною підставою для обмеження конституційного права на виїзд. Законодавство не вимагає обов`язкової присутності боржника під час вчинення виконавчих дій, тому його неявка не унеможливлює проведення виконавчих заходів у встановленому порядку.

У поданні державного виконавця відсутні конкретні та достовірні докази, які свідчили б про наявність у боржника доходів чи майна, за рахунок яких можливо виконати рішення, а також відсутні підтвердження того, що боржник обізнаний про відкриття виконавчого провадження, строки добровільного виконання та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків. Зокрема, до подання долучено копію виклику, однак докази направлення та отримання вказаного виклику відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України щодо боржника ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що порушує його право, гарантоване статтею 33 Конституції України.

Керуючись статтями 33 Конституції України, статтями 3, 4, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», статтями 353, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дручківа Богдана Ярославовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.М. Книщук