№366/2188/25
№2/366/776/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

01.10.2025 селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі судді Н.Слободян,розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справ за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айконс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9730,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.04.2021 між ТОВ "Лінеруа Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеруа Україна" відступило ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема право вимоги за кредитним договором №1127224 від 09.10.2020, укладеним з ОСОБА_1 .

У подальшому, 28.04.2021 ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп", як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-28/04/2021, відступило право вимоги за кредитним договором №1127224 від 09.10.2020№, укладеним з ТОВ "Лінеруа Україна", ТОВ "ФК Айконс", у зв`язку з чим останнє набуло права грошової вимоги до відповідача.

09.10.2020 між ТОВ "Лінеруа Україна" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1127224 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума кредиту - 3000,00 грн.; дата надання кредиту - 09.10.2020; строк кредиту - 30 днів, валюта кредиту - гривні; цільове призначення - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка - 1,90 % в день.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 21.03.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 9730,00 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 3000,00 грн.; заборгованості за комісіями і відсотками - 1710,00 грн.; простроченої заборгованості за процентами -5020,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1127224 від 09.10.2020 у розмірі 9730,00 грн. та сплачений судовий у розмірі 2422,40 грн.

Рух справи та процесуальні рішення

11.07.2025 позовна заява надійшла до суду та була передана на розгляд судді.

16.07.2025 у справі відкрите провадження. Вирішено розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов. Перший розгляд призначений на 01.09.2025, відкладено на 01.10.2025.

29.07.2025 надійшла заява представника позивача про розподіл судових витрат: просить стягнути з відповідача на користь позивача 10500 грн. витрат на правову допомогу.

Позиція сторін

Представник позивача, подаючи заяву про стягнення витрат на правову допомогу просить справу розглядати без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи шляхом надіслання рекомендованої кореспонденції на зареєстровану у встановленому порядку адресу його проживання, яка повернулась з відмітками, що першу отримала його дружина, а друга повернулась з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відзиву на позов не надійшло.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права

Суд, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

28.04.2021 між ТОВ "Лінеруа Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеруа Україна" відступило ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані в реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №1127224 від 09.10.2020, укладеним з ОСОБА_1 , що підтверджується договором факторингу №1-28/04/2021 від 28.04.2021 (а.с.19-22) та платіжною інструкцією від 28.04.2021 року №37.

28.04.2021 між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" та ТОВ "ФК "Айконс" укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Сіті Фінанс Груп" відступило ТОВ "ФК "Айконс" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №1127224 від 09.10.2020, укладеним з ОСОБА_1 , що підтверджується договором факторингу №1-28/04/2021 від 28.04.2021 (а.с.8-9) та платіжним дорученням №3 від 28.04.2021 року.

Як вбачається з витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 01-28/04/2021 від 28.04.2021, ТОВ "ФК "Сіті фінанс груп" набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1127224 від 09.10.2020 у розмірі 9730,00 грн., яка складається з: залишку по тілу кредиту в розмірі 3000,00 грн.; залишку відсотках в розмірі 1710,00 грн.; залишку по прострочених відсотках у розмірі 5020,00 грн. (кількість днів прострочення 169) ( а.с.7)

Судом встановлено, що 09.10.2020 року між ТОВ "Лінеруа Україна" та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту №1127224, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису Х571) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача ( НОМЕР_1 ). Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, ТОВ "Лінеруа Україна" зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3000,00 гривень; дата надання кредиту: 09.10.2020; строк кредиту - 30 днів, який може бути продовжено у порядку і на умовах, визначених у Розділі 4 цього Договору, цільове призначення задоволення особистих потреб; стандартна ( як і знижена) процентна ставка - 1,90 % в день (п.1.2 -1.5 договору).

Згідно п. 2.1. кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_2 .

На підтвердження виконання Товариством п. 2.1 Кредитного договору, позивачем надано інформаційну довідку, відповідно до якої 09.10.2020 о 08:50:06 ТОВ "Універсальні платіжні рішення" на картковий рахунок відповідача у системі іРау.ua було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_3 , що є доказом видачі кредитних коштів.

Як вбачається з кредитного договору, кредит видано строком на 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору (п.1.3 договору).

Відповідно до п.4.1 договору, у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 гривень (включно), клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Суд звертає увагу на те, що Розділ 4 "Пролонгація строку кредиту" Договору №1127224 від 09.10.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту не містять застереження щодо права Позикодавця в односторонньому порядку і на власний розсуд продовжувати строки користування позикою.

Позивачем не надано доказів щодо продовження строку користування договором.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України врегульовані відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Одночасно не можуть застосовуватися регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Право позикодавця нараховувати, передбачені договором проценти припиняється після спливу, визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Договором №1127224 від 09.10.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту визначено строк його дії, який становить 30 днів з 09.10.2020.Саме протягом зазначеного строку позивач ТОВ "ФК АЙКОНС", до якого відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, перейшло право вимоги, мало право нараховувати відповідачу ОСОБА_1 передбачені договором відсотки, які, з урахуванням невиконання ним своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.4.2 цього Договору, становлять 1,90% в день.

Таким чином, заборгованість відповідача по відсоткам за Договором №1127224 від 09.10.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту становить 1710,00 грн.(57,0 грн. х 30 днів (строк дії договору, визначений сторонами у п.1.3 договору).

Право кредитодавця нараховувати, передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання - такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц ( п.п. 91-93).

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення процентів після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст.ст. 610-611 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Таким чином, враховуючи, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, позовні вимоги підлягають частковому задоволення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №1127224 від 09.10.2020 у розмірі 4710,00 грн., з яких: 3000,00 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 1710,00 грн. - заборгованість за процентами.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за процентами в сумі 5020,00 грн., які нараховані після спливу строку кредитування, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково ( 48,41 % від заявлених позовних вимог), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню та судовий збір у розмірі 1172,68 грн. Однак, відповідач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (посвідчення серії НОМЕР_4 ), а тому, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України цю суму слід компенсувати за рахунок Держави Україна.

Крім того, представник позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн., що підтверджується договором №16/06/2025 про надання правничої допомоги від 16 червня 2025 року, де передбачено вартість (2000 грн. за годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, актом про отримання правової допомоги від 24.07.2025, рахунком та платіжною інструкцією про переказ коштів від 24.07.2025.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат".

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям, суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.2 ст.141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі N362/3912/18 (провадження N61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі N201/14495/16-ц (провадження N61-22962св19).

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10500 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правової допомоги від 16.06.2025, копію довіреності від 16.06.2025; копію акту про отримання правової допомоги від 24.07.2025, з якого вбачається, що адвокат Пархомчук С.В. надав ТОВ "ФК "Айконс" такі юридичні послуги:

- зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК АЙКОНС» та ОСОБА_1 в рамках кредитного договору 1127224 від 09.10.2024, кількість 1 год., вартість послуги 2000 грн.;

- складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики, кількість 2,5 год., загальна вартість послуги 5000 грн.;

- інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг "Єдиного реєстру судових рішень" щодо процесуального статусу судової справи, 1,5 год., загальною вартістю 3000 грн.,

- канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції, вартістю 500 грн.

Копію рахунку на оплату юридичних послуг у розмірі 10500 грн.; платіжну інструкцію №11926 від 24.07.2025 про сплату ТОВ "ФК Айконс" адвокату Пархомчуку С.В. за юридичні послуги у розмірі 10500 грн. Суд звертає увагу, що у зазначених документах відсутнє посилання на відповідача ОСОБА_1 чи його кредитний договір.

Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.

Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову 9730,00 грн., розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в цій категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в акті про отримання правової допомоги від 24.07.2025, з огляду на критерії їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн., що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12-13, 76-81, 141, 258- 259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айконс" заборгованість за кредитним договором №1127224 від 09.10.2020 у розмірі 4710 грн., яка складається з : заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн., заборгованості за процентами -1710,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айконс"витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Витрати із сплати судового збору в розмірі 1172,68 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (02.10.2025).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» (адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, приміщення 1008. Код ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_5 )

Суддя Н.Слободян