ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/4817/51/25 Доповідач - Гірський Б.О.
Д О Д А Д К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2025 року м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі:
головуючого - Гірського Б.О.
cуддів - Костіва О.З., Храпак Н.М.
за участю секретаря - Гичко К.С.,
представника відповідача
В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Українська залізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року в частині призупинення з 01 квітня 2022 року дії трудового договору з ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 29 874, 30 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період із 18 липня 2022 року до 04 серпня 2022 року, з 18 грудня 2023 року до 06 січня 2024 року, без вирахування податків і зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави 1 073,60 грн. судового збору та на користь ОСОБА_1 1 073,60 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2024 року стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 16 000 грн. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2024 року задоволено.

Апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2024 року задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2024 року змінено.

Збільшено розмір стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 874 грн. 30 коп. до 363 470 грн. 65 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Викладено мотивувальну частину рішення стосовно підстав не застосування строків позовної давності в редакції даної постанови.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2024 року залишено без змін.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь Держави 5 003 грн. 94 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2024 року залишено без задоволення.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2024 року залишено без змін.

02 серпня 2025 року представник позивача адвокат Ороновська О.М. через систему «Електронний суд» звернулась із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн. понесених витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача було надано: Акт №2 про надання правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги б/н від 06.07.2023 року, згідно якого надано такі послуги: вивчення рішення суду першої інстанції, опрацювання актуальної судової практики, формування правової позиції апеляційної скарги (6 год.); вивчення апеляційної скарги відповідача, формування тактики захисту у відзиві на апеляційну скаргу (2год.); написання і подання процесуальних документів (апеляційна скарга, відзив на апеляційну скаргу, клопотання про відкладення розгляду справи, заява про відновлення провадження по справі, заява про стягнення витрат на правничу допомогу); підготовка та участь у судових засіданнях (включно з часом прибуття до суду та очікування на судове засідання) у суді апеляційної інстанції (2год); квитанцію до прибуткового касового ордера №30/07/2025 від 30 липня 2025 року, згідно якої від ОСОБА_1 прийнято 15 000 грн. на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 06.07.2023 року; договір про надання про надання правничої допомоги №б/н від 06.07.2023 року укладений між адвокатом Ороновською О.М. та ОСОБА_1 .

Дослідивши заяву сторони позивача про ухвалення додаткового рішення та вирішуючи чи є розмір витрат на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в цій справі, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на суму 15 000 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та складність даної справи, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом позивача послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн., а відтак вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який входить до структури заробітної плати, є заробітною платою, а відтак у позивачки відсутній обов`язок сплати судового збору за апеляційну скаргу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 209/2226/22 (провадження № 61-14575св23).

Таким чином, позивачці слід повернути сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 610,40 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Ороновської Ольги Михайлівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову, якою стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) зайво сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 610,40 грн., згідно квитанції ID1790-7170-2982-5056 від 07.10.2024 року на рахунок IBAN UA0019751, одержувач платежу ГУК у Терн.обл./тг м.Терноп./22030101, банк одержувача Казначейство України, .

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.