П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м. Київ

Справа №761/27425/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/2824/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Поліщук Н.В. , Шкоріної О.І. за участю секретарів Федорчук Я.С., Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайт Пікчерз» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Макаренко І.О. 21 серпня 2024 року в м. Київ, повний текст рішення складений 30 серпня 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайт Пікчерз» до ОСОБА_1 , треті особи: Державне агентство України з питань кіно, ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди від 15 квітня 2013 до авторського договору про передачу виключних майнових авторських прав від 15 квітня 2013,

В С Т А Н О В И В

У липні 2018 року представник позивача звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив визнати недійсною угоду від 15 квітня 2013 року до авторського договору про передачу виключних майнових авторських прав від 15 квітня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткова угода від 15 квітня 2013 року до договору про передачу виключних майнових авторських прав від 15 квітня 2013 року, укладеного між ТОВ «Хайлайт Пікчерз» та ОСОБА_1 не укладалась у дату, вказану в додатковій угоді (15 квітня 2013 року), а про її існування позивачу стало відомо лише після 16 вересня 2015 року - після звернення відповідача до суду з позовом.

При цьому, позивач вважає, що спірну додаткову угоду ОСОБА_1 підписала у серпні 2016 року за можливо попередньою змовою із посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайт Пікчерз», напередодні звернення із позовом до Печерського районного суду міста Києва.

Також відповідно до позовної заяви, підставами для визнання недійсною додаткової угоди від 15 квітня 2013 року на думку позивача є:

-відсутність у первинних документах бухгалтерського обліку товариства оригіналу вказаної угоди та неподання її оригіналу Державному агентству України з питань кіно;

-підписання в один день двох додаткових угод до договору від 15 квітня 2013 року, за яким змінено порядок та розмір оплати послуг ОСОБА_1 ;

-відсутність підтвердження зобов'язань товариства перед ОСОБА_1 за результатами аудиторських перевірок, проведених Товариством з обмеженою відповідальністю «Хайлайт Пікчерз» у 2016 та 2018 роках;

-тексти обох угод виконанні із використанням різних наборів, шрифтів, мають відмінне форматування та може свідчити про їх підготовку різними авторами у різний проміжок часу

-в укладених угодах не вказана яка з них укладена пізніше та скасовує попередню;

-відмінність підпису ОСОБА_1 на оспорюваній додатковій угоді від її ж підпису на інших документах;

-наявність розбіжностей в тексті оспорюваної додаткової угоди та акті прийому-передачі виключних майнових авторських прав від 15 квітня 2013 року;

-включення в текст спірної додаткової угоди умов, які дали ОСОБА_1 виграти цивільну справу № 757/45628/16;

-зазначення у спільній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , поданої 11 травня 2016 року грошових зобов`язань товариства за договором про передачу виключних майнових авторських прав від 15 квітня 2013 року у розмірі 36570 грн.

У зв`язку з вказаним повивач зробив висновок про те, що оспорювана додаткова угода 15 квітня 2012 року не укладалась.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайт Пікчерз» до ОСОБА_1 , треті особи: Державне агенство України з питань кіно, ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди від 15 квітня 2013 до авторського договору про передачу виключних майнових авторських прав від 15 квітня 2013 - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що зміст додаткової угоди від 15 квітня 2013 року до авторського договору про передачу виключних майнових авторських прав не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та інтересам держави і суспільства, угода була укладена на підставі вільного волевиявлення сторін та була підписана особами, які мали на момент її підписання необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Не погодився із вказаним рішенням суду позивач, його представником подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача вказує на те, що невідповідність висновків суду першої інстанції зумовлена тим, що суд належним чином не з`ясував підстави позовних вимог і неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Вказує, що предметом позову у даній справі є визнання недійсною спірної додаткової угоди від 15 квітня 2013 року, якою було внесено відповідні зміни до Авторського договору. Зазначає, що в позовній заяві неодноразово було вказано на те, що спірну додаткову угоду було укладено виключно з метою формування доказової бази в іншій справі як ключового доказу, який забезпечив ухвалення судами рішення на користь відповідача.

Звертає увагу, що у призначенні грошових переказів, які начебто свідчать про виконання оспорюваної додаткової угоди в частині сплати грошових коштів на користь відповідача у розмірі 50000 грн відсутні дані, які вказували на те, що ці перекази здійснені на виконання саме оспорюваної додаткової угоди. Згідно зазначеного призначення вказаного у графі 5 Списку переказів було вказано, що переказ коштів був здійснений на виконання Авторського договору, а не оспорюваної додаткової угоди.

Звертає увагу, що сам по собі факт суперечності висновку експертизи в частині дати укладення основного Авторського договору жодним чином не доводить його неправильність в частині визначення дати укладання оспорюваної додаткової угоди.

Зазначає, що судом не було вказано, яким саме доказам суперечить висновок експертизи в частині визначення дати укладення оспорюваної додаткової угоди. В цій частині висновок експертизи не суперечить доказам, які були надані стороною позивача на підтвердження заявлених вимог.

Вказує, що судом не було враховано важливих даних, які були здобуті в результаті проведення експертизи, зокрема того, що на відміну від оспорюваної додаткової угоди, в основному Авторському договорі підпис від імені ОСОБА_7 виконувався після нанесення відтиску печатки ТОВ «Хайлайт Пікчерз», а друковані тексти в Авторському договорі, датованого 15 квітня 2013 року та оспорюваній додатковій угоді нанесені різними барвними речовинами з використанням різних друкуючих пристроїв.

Також звертає увагу, що на момент виготовлення та підписання спірної Додаткової угоди, директором ТОВ «Хайлайт Пікчерз» був ОСОБА_8 , а у ОСОБА_2 не було повноважень на її підписання.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що умови додаткової угоди загалом відповідають умовам основного договору, доповнюючи їх.

Вказує, що позивачем було погоджено та реалізовано умови оспорюваної додаткової угоди від 15 квітня 2013 року у 2013 та 2015 роках відповідно, а тому невірною є позиція позивача, що вказана угода не спрямована на настання правових наслідків, оскільки такі наслідки фактично настали.

Звертає увагу, що ні в суді першої інстанції, ні на стадії апеляційного розгляду справи позивачем не було додано будь-якого іншого договору, який би передбачав перерахування на користь відповідача грошових коштів у розмірі 50000,00 грн та не надано іншого трактування таких переказів.

Відносно експертизи, вказує, що вона була проведена на підставі оригіналів договору та додаткової угоди, наданих відповідачем, що спростовує теорію позивача, що авторський договір зберігався у товариства та деякий час міг просто лежати.

На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представники позивача - Бабич О.І. , Бондар І.Г., Вітліна М.О. , Кичинська А.О. підтримали доводи апеляційної скарги та просили про задоволення заявлених ними вимог.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Тимошик І.О., яка також представляла інтереси третьої особи ОСОБА_2 , заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи: Державне агентство України з питань кіно - Сам-Далірі А.С. залишила вирішення спору на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТОВ «Хайлайт Пікчерз» зареєстровано з визначеними видами діяльності - виробництво кіно- та відеофільмі, телевізійних програм, розповсюдження кіно- та відеофільмів, телевізійних програм, демонстрація кінофільмів, рекламні агентства. У період з 24 березня 2011 року і станом на 15 квітня 2013 року керівником цього товариства був визначений ОСОБА_2 .. З 05 березня 2018 року ОСОБА_11 /т.1 а.с.58-60,85-89/ Інші дані про керівника в матеріалах справи відсутні.

15 квітня 2013 року між ТОВ «Хайлайт Пікчерз», в особі директора ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 був укладений авторський договір про передачу виключних майнових авторських прав, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалась за плату передати ТОВ «Хайлайт Пікчерз» виключне майнове право на використання літературного сценарію повнометражного художнього фільму під умовною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », друга робоча назва для використання «ІНФОРМАЦІЯ_2», а ТОВ «Хайлайт Пікчерз» - сплатити ОСОБА_13 , як автору, плату, встановлену договором. У п. 3.1. цього договору авторська винагорода була визначена в розмірі 1590,00 грн. /т.1 а.с.11-12/

15 квітня 2013 року ТОВ «Хайлайт Пікчерз», в особі директора ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 підписаний Акт прийму-передачі виключних майнових авторських прав на твір за Договором про передачу виключних майнових авторських прав від 15 квітня 2013 року. /т.1 а.с.13/

Відповідно до п. 6.5. Авторського договору від 15 квітня 2013 року, додаткові угоди та додатки до договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу, у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печаткою продюсера.

15 квітня 2013 року ТОВ «Хайлайт Пікчерз», в особі директора ОСОБА_2., та ОСОБА_1 підписано дві додаткові угоди до авторського договору 3, якими внесені зміни до вказаного договору, зокрема, в частині розміру авторської винагороди та встановлено обов`язок ТОВ «Хайлайт Пікчерз» за передачу виключних майнових авторських прав сплатити Автору винагороду.

В одній із них авторська винагорода визначена за написання літературного сценарію в розмірі 31800,00 грн, яка сплачується частинами, також передбачено сплату в розмірі 1590,00 грн при запуску фільму у підготовчий період, 3180,00 грн після закінчення виробництва фільму. /т.1 а.с.14/

В іншій додатковій угоді авторська винагорода визначена в розмірі 150000,00 грн, яка також виплачується частинами з яких - 50000,00 грн - при запуску у підготовчий період та 100000,00 грн - після закінчення виробництва фільму та проведення остаточного розрахунку з боку Державного агентства з питань кіно в рамках укладеного між продюсером та Державним агентством з питань кіно договору державного замовлення на його створення.

У п.2.1. цієї додаткової угоди визначено, що передача виключних майнових авторських прав на твір відбудеться за умови, що режисером дитячого кінофільму робоча назва «ІНФОРМАЦІЯ_2» буде автор твору ОСОБА_1 .

Згідно з п.п. 2.2. цієї додаткової угоди, після передачі Автором Продюсеру за Актом прийму-передачі виключних майнових авторських прав та Твір продюсер до моменту здійснення першої виплати в розмірі 50000,00 грн, відповідно до п.3.1. авторського договору має право на використання Твору для участі в п`ятому відбірковому конкурсі Державного агентства України з питань кіно на включення до Державної програми виробництва та розповсюдження національних фільмів на 2013/2014 роки (затвердженою наказом Міністерства культури України від 09 квітня 2013 року № 295). /т.1 а.с.15/

Також матеріали справи містять копію Авторського договору № 1.01.02 від 04 жовтня 2015 року з кінорежисером-постановником аудіовізуального твору, що створюється на умовах державного замовлення, який був укладений між ТОВ «Хайлайт Пікчерз» в особі директора ОСОБА_8 , та ОСОБА_1 , за умовами якого «Хайлайт Пікчерз» доручив, а ОСОБА_1 зобов`язалась розробити режисерський сценарій та здійснити режисерську постановку оригінального аудіовізуального твору кінематографії - національного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_2», що створюється на умовах державного замовлення. Також у п.2.1. цієї угоди визначено, що передача виключних майнових авторських прав на твір відбувається за умови, що режисером дитячого кінофільму (робоча назва «ІНФОРМАЦІЯ_2» буде автор твору ОСОБА_1 /т.1 а.с.19-22/

Додатковою угодою до Авторського договору № 1.01.02 від 04 жовтня 2015 року з кінорежисером-постановником аудіовізуального твору, що створюється на умовах державного замовлення, укладеною між ТОВ «Хайлайт Пікчерз» в особі директора ОСОБА_14 , та ОСОБА_1 16 серпня 2016 року, сторони дійшли згоди щодо розірвання Авторського договору № 1.01.02 від 04 жовтня 2015 року та домовились, що виключні майнові права належать режисеру ( ОСОБА_1 ) з моменту підписання даної угоди сторонами. /т.1 а.с.28/

16 листопада 2015 року між Державним агентством України з питань кіно та ТОВ «Хайлайт Пікчерс», в особі директора ОСОБА_8 був укладений Державний контракт на виробництво національного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_2» на умовах державного замовлення № 167. /т.1 а.с.23-26/

Матеріали справи містять копії платіжних доручень про повернення УДППЗ «Укрпошта» ТОВ «Хайлайт Пікчерз» поштових переказів здійснених на ім`я ОСОБА_1 від 26 травня 2016 року, 30 травня 2016 року та 31 травня 2016 року на загальну суму 50000,00 грн. /т.1 а.с.93-104/

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2017 року у справі 757/45628/16-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року, задоволено позов ОСОБА_1 .

Розірвано авторський договір про передачу виключних майнових авторських прав від 15квітня 2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хайлайт Пікчерз» та ОСОБА_1 .

Зобов`язано ТОВ «Хайлайт Пікчерз» повернути ОСОБА_1 виключні майнові авторські права на використання літературного твору - літературного сценарію повнометражного художнього фільму під умовною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», друга робоча назва для використання - «ІНФОРМАЦІЯ_2» шляхом підписання акту приймання-передачі /повернення/ виключних майнових авторських прав. /т.1 а.с.34-38,43-48/

З мотивувальної частини рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 травня 2017року у справі №757/45628/16-ц вбачається, що підставою для розірвання авторського договору від 15 квітня 2013 року стало невиконання ТОВ «Хайлайт Пікчерз» зобов'язань, зокрема, за договором в редакції додаткової угоди від 15 квітня 2013 року щодо виплати авторської винагороди у строк і спосіб, вказані в такій угоді, що є істотним порушенням умов договору та підставою для його розірвання відповідно до ст. 651 ЦК України.

У вказаному рішенні також зазначається, що обґрунтовуючи свої заперечення у справі 757/45628/16-ц, ТОВ «Хайлайт Пікчерз» стверджувало про виконання ним у квітні 2016 року авторського договору від 15 квітня 2013 року щодо виплати авторської винагороди ОСОБА_1 у розмірі, передбаченому додатковою угодою від 15 квітня 2013 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 22 листопада 2017 року у справі 757/45628/16-ц вказав на те, що встановивши, що передбачений договором від 15 квітня 2013 року дворічний термін сплив 15 квітня 2015 року, договір між відповідачем (ТОВ «Хайлайт Пікчерз») та Державним агентством України з питань кіно, державний контракт № 167 на виробництво національного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_2» на умовах державного замовлення укладено 16 листопада 2015 року, а фінансування фактично одержано 04 грудня 2015 року, врахувавши, що з початком періоду режисерської розробки фільму у відповідача (ТОВ «Хайлайт Пікчерз») виникли зобов`язання щодо виплати автору винагороди в розмірі 50000,00 гривень, яка не виплачена відповідачем у строк 02 жовтня 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з Аудиторським висновком щодо витрат на виробництво національного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_2» ТОВ «Хайлайт Пікчерз» за 2016 рік, визначені витрати за літературний сценарій (Гонорар авторам фільму) ОСОБА_1. в розмірі 37078,8 грн, згідно з Акту прийому-передачі № 002 від 02 травня 2016 року. /т.1 а.с.49-52/.

В Аудиторському висновку щодо витрат на виробництво національного фільму «ІНФОРМАЦІЯ_2» ТОВ «Хайлайт Пікчерз» за 2018 рік, витрати з контрагеном ОСОБА_1 відсутні. /т.1 а.с.53-56/.

На виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року та відповідно до поставлених судом питань експертами Київського науково-дослідного інститут судових експертиз у висновку від 08 лютого 2023 року наведені наступні висновки:

- В авторському договорі відтиск печатки від імені ТОВ «Хайлайт Пікчерз» про передачу виключних майнових авторських прав, датованому 15 квітня 2013 року нанесений не пізніше серпня 2013 року, тобто нанесення його в дату, вказану у документі не виключається, підпис від імені ОСОБА_7 виконані у період часу пізніше листопада 2014 року, тобто не у вказану в документі дату, встановити час нанесення підпису ОСОБА_1 не видається можливим.

-В додатковій угоді, датованій 15 квітня 2013 року, відтиск печатки від імені ТОВ «Хайлайт Пікчерз» нанесений в період жовтень-грудень 2015 року, а підписи від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_1 виконані пізніше вересня 2015 року, друкований текст нанесений пізніше січня 2014 року;

-Авторський договір про передачу виключних майнових авторських прав, датований 15 квітня 2013 року, виготовлено пізніше листопада 2014 року, а додаткову угоду, датовану 15 квітня 2013 року, виготовлено пізніше вересня 2015 року.

-Виготовлення обох документів в один період часу не виключається, але документи виготовлені не в зазначену в документах дату (15 квітня 2013 року ), а пізніше. /т.2 а.с.57-97/

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В порядку визначеному ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В порядку визначеному ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Положеннями ч.ч. 4,5 ст.82 ЦПК України також визначено, що Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В силу ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити у контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії».

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

З наведених обставин справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом позивач визначив предмет позову додаткову угоду від 15 квітня 2013 року до авторського договору від 15 березня 2013 року, умовами якої передбачено обов`язок ТОВ «Хайлайт Пікчерз» виплатити ОСОБА_1 авторську винагороду при запуску у підготовчий період у розмірі 50000,00 грн та вказував в якості підстав позову, що така угода не укладалась та є підробленою.

Разом з тим, з наданих сторонами пояснень вбачається, що позивач фактично не заперечує обставини укладення цієї угоди, проте заперечує дату її укладення та у зв`язку з цим вказує на відсутність повноважень у особи, яка її підписала - ОСОБА_2 та її неправомірне використання відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду справи №757/45628/16-ц.

Відповідно до висновку судової експертизи, і авторський договір про передачу виключних майнових авторських прав від 15 квітня 2013 року і додаткова угода від 15 квітня 2013 року виготовлені не в зазначену в документах дату, а пізніше. Проте конкретна дата створення вказаного документу не визначена.

Разом з тим, як вірно вказав суд першої інстанції, проведеним експертним дослідженням не встановлено ані підроблення підписів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на оспорюваному правочині, ані підроблення відтиску печатки ТОВ «Хайлайт Пікчерз» на ньому.

Однак у справі №757/45628/16-ц судами трьох інстанцій була встановлена обставина укладення між ТОВ «Хайлайт Пікчерз» та ОСОБА_1 як авторського договору від 15 березня 2013 року, так і додатковї угоди від 15 квітня 2013 року до нього, умовами якої передбачено обов`язок ТОВ «Хайлайт Пікчерз» виплатити ОСОБА_1 авторську винагороду при запуску у підготовчий період у розмірі 50000,00 грн та факт невиконання позивачем такого зобов`язання встановлений судовим рішенням. У вказаній справі участь приймали ті самі особи, а отже обставини встановлені судовими рішеннями при її розгляді не підлягають доведенню в межах справи, що переглядається.

Суд першої інстанції вказав на те, що обидві сторони підтверджували укладення авторського договору про передачу виключних майнових авторських прав від 15 квітня 2013 року саме в дату, вказану в договорі, оскільки такий договір був серед документів, які подавались на вибірковий конкурс кінопроектів Державного агентства України з питань кіно у квітні 2013 року та отримав державне фінансування за результатами цього конкурсу. А тому суд вказав, що не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності дати укладення сторонами авторського договору від 15 квітня 2013 року. У зв`язку з цим суд першої інстанції критично оцінив і висновки експертизи, оскільки вони суперечать обставинам, які визнаються сторонами та підтверджуються іншими доказами, а також враховував, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки дійсно обставини подання авторського договору до вибіркового конкурсу кінопроектів Державного агентства України з питань кіно, що відбувся у квітні 2013 року, вказують на обставини його укладення у цей проміжок часу, що також визнано сторонами у справі та встановлено судовими рішеннями у справі № 757/45628/16-ц.

Відносно додаткової угоди від 15 квітня 2013 року, умовами якої передбачено обов`язок ТОВ «Хайлайт Пікчерз» виплатити ОСОБА_1 авторську винагороду при запуску у підготовчий період у розмірі 50000,00 грн, судами у справі №757/45628/16-ц встановлено, що ТОВ «Хайлайт Пікчерз» не виконано саме вказане зобов`язання.

Крім того з тексту, зокрема, рішення суду першої інстанції вбачається, що ТОВ «Хайлайт Пікчерз» посилався на умови саме вказаної додаткової угоди, оскільки зазначав про суму авторської винагороди саме в розмірі 50000,00 грн і виконання своїх зобов`язань шляхом здійснення поштових переказів на ім`я відповідача ОСОБА_1 в 2016 році. А отже твердження позивача в межах даного розгляду щодо невизнання обставин укладення цього договору вказує на його суперечливу поведінку. До того ж звернення з такими вимогами обґрунтовано позивачем незаконністю використання додаткової угоди в межах розгляду справи № 757/45628/16-ц, що вказує на те, що позивач має на меті спростування обставин встановлених судом та перегляд справи. Однак, рішення у вказаній справі набрали законної сили. А отже вказане суперечить принципу юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і об`єктивно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та підстав для задоволення заявлених позовних вимог, відсутні і підстави для компенсації позивачеві судових витрат понесених ним на стадії апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хайлайт Пікчерз»- залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Н.В. Поліщук

О.І. Шкоріна