Справа № 182/3307/25
Провадження № 2/0182/2614/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.10.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рунчевої О.В.,

секретаря судового засідання Паламарчук П.Ю.,

розглянувши у залі суду в м. Нікополі у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельних ділянок, площею 0,080 га, 0,220 га, та 3,660 га, розташованих на території Придніпровської сільської ради Нікопольського району. За життя ОСОБА_3 не розпорядилась своїм майном та заповіту не склала. Спадкоємцями першої черги після її смерті є її діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_4 .

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Приватним нотаріусом Сергієм Іопелем було заведено спадкову справу №166/2021. Постановою від 01.02.2022 року нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що на момент смерті ОСОБА_3 разом з нею був зареєстрований її чоловік ОСОБА_4 , а отже фактично він прийняв свою частку спадщини. Як зазначає позивач, його вітчим ОСОБА_4 припинив шлюбні стосунки з його матір`ю ще в 2015 році, зібрав свої речі та виїхав з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але шлюб офіційно не був розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. За життя він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , його місце реєстрації мало лише формальний характер, фактично зі спадкодавицею на момент її смерті він не проживав. Ніякого спадкового майна ані спадкоємців ОСОБА_4 не мав.

З цих підстав ОСОБА_1 просить суд встановити факт не проживання ОСОБА_4 за місцем реєстрації на день смерті ОСОБА_3 , та визнати за позивачем право власності на земельні ділянки 0,080 га, 0,220 га, та 3,660 га, розташовані на території Придніпровської сільської ради в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 29-30).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.06.2025 року приватного нотаріуса С.О. Іопеля зобов`язано надати спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (а.с.31-32).

Сторони в судове засідання не з`явились.

17.09.2025 року до канцелярії суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити (а.с.78).

26.08.2025 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.73).

Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.4). На підтвердження факту родинних відносин позивачем надано свідоцтво про його народження (а.с.18).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно у вигляді трьох земельних ділянок, площею 0,080 га кадастровий номер :01:017:0523, 0,220 га кадастровий номер :01:015:0330 та 3,660 га кадастровий номер :01:005:0153, розташованих на території Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, які належали померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №404461, виданого 07.04.2006 року Нікопольською районною державною адміністрацією (а.с.7).

Частина 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповіту за життя ОСОБА_3 не склала, а тому спадкування має відбуватись за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є її діти - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_4 .

Шлюб з ОСОБА_4 був укладений 18.12.2004 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 (а.с.16).

Факт родинних відносин ОСОБА_2 з померлою матір`ю підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.14). Дошлюбне прізвище ОСОБА_5 вона змінила на ОСОБА_6 при реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 (а.с.15).

Позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Іопеля С.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі чого було відкрито спадкову справу за №166/2021, копія якої міститься в матеріалах даної справи (а.с.38-70).

ОСОБА_2 шестимісячний строк для прийняття спадщини пропустила, але надала нотаріусу заяву, в якій зазначила, що поновлювати пропущений строк не буде, та не заперечує проти видачі свідоцтва спадкоємцю, який прийняв спадщину (а.с.49).

ОСОБА_4 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини також не звернувся, ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер (а.с.17).

Постановою від 01.02.2022 року нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що на момент смерті ОСОБА_3 разом з нею був зареєстрований її чоловік ОСОБА_4 , а отже фактично він прийняв свою частку спадщини (а.с.20).

Предметом розгляду даної справи є встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21 вказала, що справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, належать до юрисдикції цивільного суду. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд відповідних справ за правилами цивільного судочинства.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З огляду на викладене вище суд зазначає, що встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а отже можливий розгляд цієї позовної вимоги в рамках даної справи в порядку цивільного судочинства.

Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Факт не проживання ОСОБА_4 за адресою його реєстрації по АДРЕСА_1 з квітня 2015 року підтверджується відповідним Актом про не проживання від 09.09.2021 року, складеним головою квартального комітету Гаврилюк Ю.П., підписаний трьома свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.21).

В довідці №28 від 09.09.2021 року, наданій головою квартального комітету ОСОБА_11 , зазначено, що до складу сім`ї померлої ОСОБА_3 входять син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та онуки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_4 не проживав за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2015 року до дня своєї смерті, актовий запис про смерть №1130 від 25.05.2019 року (а.с.5).

А отже, з огляду на надані письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку,що позовна вимога щодо встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є доведеною, а отже підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав спосіб захисту свого майнового права, визначений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Виходячи з того, що приватним нотаріусом Іопелем С.О. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, інший спадкоємець першої черги - ОСОБА_2 не заперечує проти позовних вимог, а позивачем доведено в судовому засіданні факт не проживання разом з померлою ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та своїх спадкових прав за життя не заявив, позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкові земельні ділянки в порядку спадкування за законом суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, ст. ст. 15, 16, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 51, 141, 259, 263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт не проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2015 року і на день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на земельні ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,660 га, кадастровий номер :01:005:0153; для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,080 га, кадастровий номер :01:017:0523; для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,220 га, кадастровий номер :01:015:0330, розташовані на території Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської (нині - Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області), які належали ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 404461 виданого 07 квітня 2006 року Нікопольською районною державною адміністрацією, в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева