справа № 278/254/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анастасії Юзюк, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого авансу та штрафу,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 в якому просив стягнути з останнього аванс в сумі 28 898,87 грн та штраф в сумі 28 898,87 грн. У подальшому клопотань про збільшення позовних вимог заявником у встановленому Цивільним процесуальним кодексом порядку не подавалося і предмет позову не змінювався.

У обґрунтування заявленого ОСОБА_1 повідомив, що між ним та відповідачем у серпні 2024 року була досягнута усна домовленість про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, а саме житлового будинку садибного типу АДРЕСА_1 .

У забезпечення укладення в подальшому письмового договору стосовно вказаного об`єкту нерухомого майна між сторонами підписаний договір відповідно до якого позивач передав відповідачеві 700 доларів США у якості завдатку. Серед іншого, умовами вказаного договору було також передбачено, що у разі неукладення між сторонами цього правочину в подальшому договору купівлі-продажу вказаного об`єкту нерухомості відповідач зобов`язується повернути позивачеві подвійну суму завдатку.

У строк обумовлений договором завдатку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не був підписаний договір купівлі продажу вказаного вище будинку садибного типу через невиконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому ОСОБА_1 переконаний, що у цьому випадку існують усі правові підстави для стягнення із відповідача авансу, переданого за вищезгаданим договором, а також штрафу за невиконання його умов.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

03 лютого 2025 року судом у цій справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

28 травня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому ОСОБА_2 заперечив проти позову в повному обсязі. Свою позицію відповідач грунтував на тому, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів того, що заявником передавалися відповідачеві будь-які грошові кошти у формі авансу чи у формі завдатку. Окрім цього, між сторонами не підписувався попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а отже не може існувати договору на його забезпечення, оскільки основного зобов`язання фактично не існує. За таких обставин, укладений між сторонами договір у серпні 2024 року є нікчемними в силу закону. Разом із тим, ОСОБА_1 не довів факту передання ОСОБА_2 авансу в сумі 700 доларів США, а тому в останнього не виникає обов`язку із повернення вказаних коштів, як таких, що отримані на підставі недійсного правочину.

До того ж, відповідач зауважує, що ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначив, що відповідач також зобов`язаний сплатити позивачеві штраф за невиконання умов договору на підставі ст. 549 ЦК України. Водночас, сторона відповідача звертає увагу на те, що зазначеною нормою матеріального права врегульовано питання неустойки, але не штрафу.

Судові витрати позивача на думку відповідача заявником завищені та не підтверджені належними і допустимими доказами.

У відповіді на відзив на позовну заяву сторона позивача підтримала свою позицію, висловлену в позові. Разом із тим, заявник зауважив, що договір, укладений між сторонами у серпні 2024 року фактично є договором про наміри, хоча і носить іншу назву. Стосовно нікчемності такого правочину ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем не надано жодних обґрунтувань та доказів з приводу нікчемності цього правочину. Щодо відсутності доказів на підтвердження факту передання коштів за вказаним договором позивач зауважив, що факт підписання вищевказаного договору засвідчує факт про отримання ОСОБА_2 вищевказаних грошових коштів.

У ході судового розгляду справи сторони підтримали свої позиції, викладені вище.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

05 червня 2018 року ОСОБА_2 на підставі договору міни, що посвідченій приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 3420, набув у власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Того ж дня ОСОБА_2 на підставі договору дарування, що посвідченій приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 3423, набув у власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

30 серпня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений «Договір завдатку» (далі - Договір) за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язується продати, а ОСОБА_1 зобов`язується придбати у строк до 01 жовтня 2024 року об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (п. 1 Договору). Вартість такого об`єкту сторони оцінили в 8 500 доларів США (п. 2 Договору).

Разом із тим, згідно з п. 3 Договору з метою забезпечення зобов`язання в рахунок належних за договором по відчуженню нерухомості платежів ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 700 доларів США. Зазначене підтверджується підписом останнього у цьому договорі.

Також п. 5 Договору передбачає, що у разі не укладення договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, що розташований за вищевказаною адресою з вини ОСОБА_1 завдаток повністю залишається у ОСОБА_2 . У випадку ж якщо укладення договору купівлі-продажу нерухомості не відбулося з вини ОСОБА_2 то останній повинен повернути ОСОБА_1 подвійну суму завдатку (п. 6 Договору) (а.с. 7).

10 грудня 2024 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 написана вимога про повернення 1 400 доларів США у зв`язку із невиконанням умов вищевказаного договору (а.с. 12).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч.ч. 4 та 5 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України вказує на те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.ч. 3-4 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Положення ч. 2 ст. 549 ЦК України вказують на те, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина перша ст. 550 ЦК України вказує на те, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Нормою ст. 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Приписи ст. 571 ЦК України вказують на те, що якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором . У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Разом із тим, у ч. 4 ст. 635 ЦК України зазначено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 367/7330/15-ц виснувано, що на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову із огляду на наступне.

Судом установлено, що 30 серпня 2024 року позивачем передано позивачеві 700 доларів США. Зазначений висновок суду зумовлений тим, що умовами п. 3 Договору, підписаного між сторонами 30 серпня 2024 року, передбачено, що грошові кошти за ним одержані ОСОБА_2 до підписання цього договору. Із зазначеного слідує, що підписуючи вказаний договір ОСОБА_2 підтвердив факт отримання від ОСОБА_1 вказаних грошових коштів.

Відтак, суд зауважує, що грошові кошти, передані за вказаним правочином ОСОБА_2 відповідно до правової позиції Верховного Суду, що відображена у постанові від 20 червня 2019 року по справі № 367/7330/15-ц є авансом, а не завдатком. У зв`язку із наведеним та з огляду на не укладення між сторонами договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, суд зазначає, що ці кошти мають бути повернені ОСОБА_1 .

Водночас, суд звертає увагу сторони позивача на те, що, як вказувалося вище, передані ним грошові кошти відповідачеві за договором від 30 серпня 2024 року є авансом, а тому в цьому випадку відсутні правові підстави для застосування положень ст. 571 ЦК України у вигляді стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі завдатку або його вартості.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що оскільки вищевказаний договір є договором про аванс, то у цьому випадку відсутні також підстави для застосування приписів ЦК України щодо стягнення неустойки у формі штрафу оскільки у цьому випадку відсутнє невиконане зобов`язання.

Ураховуючи викладене, у частині вимог щодо стягнення із ОСОБА_2 штрафу суд вимушений відмовити.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

У порядку ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягають до стягнення понесені останнім та документально підтверджені судові витрати за розгляд цієї справи, що складаються із витрат по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн і поштових витрат в сумі 314 грн. Зокрема, при вирішенні питання про розмір поштових витрат позивача, які пов`язані із розглядом справи, суд не враховує витрати ОСОБА_1 в сумі 85,99 грн від 11 грудня 2024 року на відправлення вимоги про повернення завдатку в сумі 1 400 грн (а.с. 67), оскільки такі витрати не пов`язані із розглядом цієї справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_2 ) аванс в сумі 28 898 (двадцять вісім тисяч вісімсот дев`яносто вісім) гривень 87 копійок.

У решті вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 поштові витрати в сумі 314 (триста чотирнадцять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 вересня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький