Єдиний унікальний номер305/719/25
Провадження по справі 2/305/786/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03.10.2025 м. Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ластовичака В.Ю., за участі секретаря судового засідання Біроваш О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

До суду надійшов позов ТОВ «Споживчий центр», поданий в електронному вигляді представником позивача Чехун Ю.В., до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 16 200 гривень та судових витрат у розмірі 2 422,4 грн, які складаються із судового збору.

Представник зазначає, що зазначає, що 17.09.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 17.09.2024-100001821. Відповідачем електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 6 000 грн на строк 124 дні. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 16 200 грн, що і змусило звернутися до суду. Станом на 18.01.2025 заборгованість Відповідачки по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 16 200 грн., 6 000 грн - тіло кредиту, 5 580 грн - нараховані проценти, 1 620 грн - комісія, 3 000 грн - неустойка.

Ухвалою від 07.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 07.04.2025, у зв`язку із неявкою відповідачки відкладено на 05.05.2025.

За результатами розгляду справи, 05.05.2025 постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі та стягнуто судові витрати.

24.07.2025 надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення, у зв`язку з тим що відповідачці не було відомо про винесення такого рішення через те, що його належним чином не було повідомлено про розгляд справи.

Ухвалою суду від 04.08.2025 заочне рішення від 05.05.2025 скасовано та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 08.09.2025, у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 30.09.2025, коли суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення з відкладенням на 03.10.2025.

У заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 вказує, що:

1. Як зазначав позивач у своїй заяві, нібито між нею (її електронним підписом) шляхом відтворення одноразового ідентифікатора підписано Кредитний договір (оферта) від 17.09.2024 №17.09.2024-100001821. На підтвердження даної обставини позивач надав роздруківку такого договору без її підпису як позичальника, а позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка сторінок договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

2. Нарахування неустойки за договором позики, з урахуванням положень ЦК України, можливе лише до 23.02.2022 включно, тоді як в розрахунок позивача здійснений за період періоди, які настали після 24.02.2022 та під час діючого воєнного стану в державі.

3. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»;

4. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку (фінансової установи) та не містять відомостей, що дозволили перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем тощо, відтак, інформаційна довідка не є належним первинним або платіжним документом, що підтверджує переказ коштів, відтак, довідка є неналежним та недопустимим доказом;

Вищенаведеним вказує, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не довів укладення договору позики (кредиту) з нею на умовах, що вказані в наданій копії договору позики (кредиту), не довів перерахування мені тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які просить стягнути за період користування кредитними коштами, на що не звернув увагу суд при ухваленні заочного рішення. Отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають, що вказує на необґрунтованість заочного рішення. Відтак, в разі ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, вважає, що будуть відсутні підстави для стягнення з відповідача судового збору.

Відповідь на відзив представником позивача не подавався.

Представник позивача Чехун Ю.В. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань на адресу суду не подала, у позовній заяві наявне клопотання про розгляд без участі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, подала клопотання про розгляд справи без участі.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини.

Між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 17.09.2024 укладений електронний кредитний договір № 17.09.2024-100001821, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е392, що підтверджується пропозицією про укладення кредитного договору (офертою), паспортом споживчого кредиту, додатком до анкети позичальника, заявою позичальника, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцептом), підтвердженням укладення кредитного договору.

Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, у вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.

За умовами кредитного договору, сума кредиту: 6 000 грн, строк, на який надається кредит - 124 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 18.01.2025.

Видача відповідачу кредитних коштів в сумі 6 000 грн на рахунок споживача за використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74ХХ-ХХХХ-6521, підтверджується довідкою № 1-2602 від 26.02.2025, що є доказом того, що Відповідач прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «Споживчий центр».

Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 17.09.2024-100001821 від 17.09.2024, заборгованість ОСОБА_1 становить 16 200 грн та складається із основного боргу в сумі 6 000 грн, заборгованості по процентах в сумі 5 580 грн, комісії у сумі 1 620 грн, неустойки у сумі 3 000 грн, нарахованих за період із 17.09.2024 по 18.01.2025.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису, за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

П. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Без ідентифікації клієнта, без перевірки правильності введення коду направленого на мобільний телефон клієнта, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Враховуючи наведене, позивачем належним чином доведено факт отримання кредитних коштів відповідачем, зокрема, попереднє підписання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав, тобто відповідачем не виконано умови укладено кредитного договору та не повернуто позивачеві отримані кредитні кошти, а також не сплачено проценти за користування ними, чим порушено права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Як визначено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд бере до уваги доводи відповідачки виключно в частині неправомірності нарахування їй неустойки, а решта з них не грунтуються на обставинах справи та чинному законодавстві.

Таким чином, не викликають сумнівів позовні вимоги в частині повернення самого кредиту в розмірі 6 000 гривень, 5 580 гривень процентів та комісії в розмірі 1 620 гривень.

Що стосується стягнення з відповідача 3 000 гривень неустойки, суд зазначає таке.

Президентом України 24.02.2022 видано Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у відповідності до якого в Україні введено воєнний стан. Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тому, стягнення неустойки за кредитним договором у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22.

Отже, наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, а саме в загальному розмірі 13 200 гривень, а в решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд позов задовольнив частково на загальну суму 13 200 грн із заявлених позовних вимог 16 200 грн, тобто на 81,48% (16 200 грн : 13 200 грн х 100), тому з відповідачки підлягають частковому стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1973,77 грн (2 422,40 грн (сплачений судовий збір) х 81,48% : 100%).

Керуючись статтями 137, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», заборгованість за кредитним договором №17.09.2024-100001821 від 17.09.2024 у розмірі 13 200 (тринадцять тисяч двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» сплачений судовий збір у розмірі 1 973 (одну тисячу дев`ятсот сімдесят три) гривні 77 копійок.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Віктор ЛАСТОВИЧАК