УХВАЛА

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 465/3276/21

провадження № 61-11647ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою,

ВСТАНОВИВ:

Франківський районний суд м. Львова рішенням від 09 січня 2025 року позов ОСОБА_2 задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 567 000,00 грн суми основного боргу, 95 722,14 грн інфляційних збитків, 44 319,21 грн 3 % річних та судові витрати

по сплаті судового збору в розмірі 7 070,41 грн судового збору, а всього стягнув

831 340,02 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції особа, яка не брала участі

у розгляді справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 25 червня 2025 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року залишив без руху. Надав апелянту строк,

який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме для надання документу, що підтверджує доплату судового збору на належний рахунок у розмірі 8 522,64 грн, доказів надсилання копії апеляційної скарги та копій доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу, а також зазначення конкретної дати коли особі, що оскаржує рішення стало відомо

про нього, надання доказів отримання оскарженого рішення у встановленому законом порядку.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 27 серпня 2025 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року визнав неподаною та повернув апелянту.

11 вересня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Блонський М. А., через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року

у зазначеній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку

про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду

за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод

чи законних інтересів.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору

у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги,

яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способу і строку їх усунення, який не може перевищувати десяти днів

з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно

до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з положеннями статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху апеляційна скарга повертається особі, яка її подала.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 25 червня 2025 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 січня 2025 року залишив без руху та надав апелянту строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, для усунення

її недоліків, а саме запропоновано апелянту надати суду апеляційної інстанції документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, докази надсилання копії апеляційної скарги та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу, докази щодо дати ознайомлення з оскарженим рішенням чи отримання його копії у встановленому законом порядку.

02 липня 2025 року адвокат Блонський М. А., який діє від імені та в інтересах

ОСОБА_1 , надіслав до апеляційного суду клопотання про відстрочення оплати судового збору та докази надсилання апеляційної скарги іншим учасникам справи на електронну пошту.

В обґрунтування клопотання про відстрочення оплати судового збору, зазначив,

що ОСОБА_1 не є стороною у справі та в результаті її розгляду для нього

не виникає майнових прав, а також, враховуючи підстави апеляційної скарги, зокрема про те, що розписка відповідачем була написана під впливом погроз

та вимагання, просив відстрочити сплату судового збору до ухвалення кінцевого рішення у справі. Надав також докази надіслання апеляційної скарги іншим учасникам на електронну пошту та докази про те, коли апелянту стало відомо

про оскаржене рішення.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 16 липня 2025 року відмовив представнику ОСОБА_1 - адвокату Блонському М. А. у клопотанні про відстрочення сплати судового збору.

Продовжив представнику особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , - адвокату Блонському М. А. строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених

в ухвалі Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

06 серпня 2025 року на виконання ухвали від 16 липня 2025 року адвокат

Блонський М. А. надіслав заяву про усунення недоліків, до якої долучив докази надіслання копії апеляційної скарги іншим учасникам справи у встановленому законом порядку.

Щодо сплати судового збору, адвокат зазначив, що підстави для відстрочення сплати судового збору, зазначені у попередній заяві, є незмінними, тому просив відкрити апеляційне провадження.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але

не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено «Про судовий збір».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу

за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або

2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або

4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець,

яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації

або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією)

або боржника.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати

на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування

на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Вищезазначена норма закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін

та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того,

що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір

у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків

в банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою

про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року в справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того,

щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі

№ 0940/2276/18 зробила правовий висновок про те, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення

чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5,

або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом,

а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Отже, комплексний аналіз викладених законодавчих положень дає підстави

для висновків, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду

на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 року в справі № 389/2858/16-а.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того,

що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору

у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Суд апеляційної інстанції дослідив надане представником апелянта

ОСОБА_1 - адвокатом Блонським М. А. клопотання про відстрочення сплати судового збору та навів в ухвалі від 16 липня 2025 року відповідні мотиви, а саме зазначив, що адвокат Блонський М. А. не навів жодних підстав для відстрочення сплати судового збору передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» та не надав жодних доказів, які підтверджують неможливість сплати апелянтом судового збору у розмірі передбаченому законом.

Зазначені у клопотанні підстави для відстрочення сплати судового збору

не передбачені чинним законодавством, а тому не дають підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції ухвалою від 16 липня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та продовжив представнику особи, яка

не брала участі у справі ОСОБА_1 , - адвокату Блонському М. А. строк для усунення недоліків апеляційної скарги, які зазначені в ухвалі Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Апеляційний суд, розглянувши заяву адвоката Блонського М. А. від 06 серпня

2025 року про усунення недоліків, подану на виконання вимог ухвали від 16 липня 2025 року, дійшов висновку, що протягом визначеного судом строку вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху заявником виконані не були, зважаючи на те, що клопотання про відстрочення сплати судового збору вирішено судом ухвалою від 16 липня 2025 року, а у заяві від 06 серпня 2025 року адвокат

Блонський М. А. інших підстав для відстрочення не навів, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що апелянт не усунув недоліків апеляційної скарги в частині оплати судового збору, що свідчить про наявність підстав

для повернення апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника

з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться

поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції

про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того за загальним правилом повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до апеляційного суду.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали

(крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження,

якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення вбачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо

їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскарженого судового рішення, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою особи,

яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу

за борговою розпискою.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання

та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров