01.10.2025 Справа № 363/376/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Дьоміної О.П., за участю секретаря Ходасевич Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пірнівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Сьома Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

22.01.2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_1 , право власності на земельні ділянки:

- з кадастровим номером :31:128:0204, площею 0.1653 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

з кадастровим номером :31:128:0203, площею 0.2500 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки з кадастровим номером :31:128:0204, площею 0.1653 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та з кадастровим номером :31:128:0203, площею 0.2500 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані земельні ділянки належали ОСОБА_1 на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД за №674917 та серії ЯД за №674916, однак право власності на підставі вказаних актів не було зареєстровано за ним. Після смерті чоловіка позивачка звернулась до Сьомої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та на підставі її заяви було заведено спадкову справу за №71954908. Позивачка вказує, що є єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_1 . В той же час, отримати свідоцтво про право на спадщину на зазначені земельні ділянки позивачка не має можливості, оскільки відповідно до п. 4.21 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього, а ОСОБА_1 за життя не зареєстрував належним чином право власності на вказані земельні ділянки. Відсутність факту державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та в реєстрі речових прав на нерухоме майно унеможливлює отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

13.02.2025 року до суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання та зменшено позивачці розмір сплати судового збору до 3 117,17 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.04.2025 року замінено відповідача у справі на Пірнівську сільську раду та витребувано у Сьомої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи за №81/2024, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , довідку про коло спадкоємців, витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту і спадкового договору або заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину.

Витребувані документи надійшли на адресу суду 06.05.2025 року та 30.05.2025 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.06.2025 року залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача сина померлого ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні з вимогами позивачки погодився, зазначив, що надав нотаріусу заяву, в якій відмовився від належної йому частки спадщини після смерті батька на користь матері позивачки.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань від нього до суду не надходило.

Представник Сьомої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, при цьому надав до суду заяву в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та представника третьої особи, суд враховує, їх належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, наявність заяви від представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності, а також положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, врахувавши позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

19.07.1975 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (позивачка) укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 7). Прізвище дружини після реєстрації шлюб « ОСОБА_4 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 03.01.2024 року (а.с 6).

Після смерті ОСОБА_1 відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на: земельну ділянку з кадастровим номером :31:128:0203, площею 0.2500 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №674916 (а.с. 10) та на земельну ділянку з кадастровим номером :31:128:0204, площею 0.1653 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №674917 (а.с. 11).

Згідно довідки державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 30.04.2025 року за №1042/02-14 щодо майна померлого ОСОБА_1 , 1951 року народження, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрита спадкова справа за №81/2024, спадкоємцем майна померлого є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.92).

06.02.2024 року ОСОБА_2 (третя особа), який є сином померлого ОСОБА_1 , звернувся до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою за №232, в якій відмовився від належної йому частки спадщини за законом, що залишилася після смерті батька, на користь дружини померлого ОСОБА_1 (а.с. 96).

06.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Сьомої Київської державної нотаріальної контори із заявою за №233 про прийняття спадщини після її померлого чоловіка ОСОБА_5 (а.с. 96 (на звороті).

На підставі вказаних заяв нотаріусом заведено спадкову справу за №81/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 (а.с. 95-118).

Як вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру за №75704904 від 06.02.2024 року за життя ОСОБА_1 заповітів/спадкових договорів не складав (а.с. 93, 103 (на звороті)).

З довідки виданої державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори О. Шапченко за №1337/02-14 від 22.05.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_1 , 1951 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 121).

Постановою державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори О. Шапченко за №38802-31 від 14.02.2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером :31:128:0203, площею 0.2500 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №674916 та на земельну ділянку з кадастровим номером :31:128:0204, площею 0.1653 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №674917, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а саме витягу з Державного земельного кадастру на вказані земельні ділянки (а.с. 33).

Звертаючись до суду позивачка зазначала, що ОСОБА_1 за життя не зареєстрував належним чином право власності на земельні ділянки, а відсутність факту державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та в реєстрі речових прав на нерухоме майно унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом, що підтверджується інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права.

Частина 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 1216 ЦК України вказує на те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частина 1 ст. 1268 ЦК України вказує на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Зі змісту ст. 1297 ЦК України слідує, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Так, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Стаття 131 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання права.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. ч.1, 3 та 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Тобто, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

Як встановлено судом, право власності на земельні ділянки з кадастровим номером :31:128:0204, площею 0.1653 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та з кадастровим номером :31:128:0203, площею 0.2500 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 набув на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД №674916 та №674917.

У той же час спірні земельні ділянки за життя спадкодавця не сформовані як об`єкт цивільних прав в розумінні вимог ст.79-1 ЗК України, право власності на які може бути успадковане позивачкою. Оскільки померлий ОСОБА_1 за життя наявне в нього право власності на земельні ділянки не зареєстрував, зазначене перешкоджає позивачці здійснити право спадкування та отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13) та відповідно до положень ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, що в свою чергу і зробила позивачка, звернувшись до суду із вищезазначеним позовом.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивачка протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак існують перешкоди в оформленні її права на спадкування в нотаріальному порядку після смерті чоловіка саме на земельні ділянки, і остання не має іншої можливості захистити своє право інакше, як шляхом звернення до суду з цими вимогами, суд вважає, що право останньої підлягає захисту, а позов задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 258-259, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1296,1297 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Пірнівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Сьома Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вища Дубечня Вишгородського району Київської області, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :31:128:0204, площею 0.1653 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД за №674917.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вища Дубечня Вишгородського району Київської області право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :31:128:0203, площею 0.2500 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД за №674916.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 14.06.2001 року, РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Пірнівська сільська рада, , адреса: 07342, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Пірнове, вул. Спортивна, 1;

Треті особи:

- Сьома Київська державна нотаріальна контора, адреса: 02068, м. Київ, вул. Ахматової, 7/15;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 29.05.1997 року, РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Головуюча суддя Дьоміна О.П.