Справа № 201/9114/23
Провадження № 2/201/196/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю представника позивача адвокатки Братцевої Н.С.,

за участю представника відповідача - адвокатки Войчак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 ) про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

07.08.2023 ОСОБА_1 через свого представника адвокатку Братцеву Н.С. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (третя особа ОСОБА_3 ) про поділ майна подружжя.

В обґрунтування змінених позовних вимог посилалася на те, що 27.04.1996 сторони перебувають у шлюбі, який до цього часу не розірваний. Від шлюбу мають сина ОСОБА_2 , який є повнолітнім.

У період шлюбу за спільні кошти сторони придбали нерухоме та рухоме майно, а саме, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 04.07.2002, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в рівних частках кожний за договором купівлі-продажу від 24.07.2009, транспортний засіб марки BMW, модель 5201, тип легковий седан-В, рік випуску 2016, дата реєстрації 14.05.2016 на ім`я ОСОБА_2 .

У сторін також наявні грошові кошти, що перебувають на рахунках у банківських установах, всі договори з банками оформлення на відповідача ОСОБА_2 .

Сторони 19.06.2023 уклали договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, посвідчений 19.06.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Маєвською М.В., відповідно до якого в особисту приватну власність відповідача ОСОБА_2 перейшла квартира за адресою: АДРЕСА_1 і транспортний засіб марки BMW, модель 5201, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У особисту приватну власність позиваки ОСОБА_1 перейшла квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Після укладення цього договору 19.06.2023 відповідач повідомив позивачці, надавши копію договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.05.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., що ОСОБА_3 (матір`ю відповідача) придбана квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивачка не погоджується із тим, що покупцем квартири є ОСОБА_3 , оскільки грошові кошти для її придбання сторони накопичували разом декілька років, мали намір придбати квартиру для сина із оформленням на когось із сторін. На підтвердження надає довідки про розмір її заробітної плати за останні три роки.

Ураховуючи доходи те, що відповідач мав мінімальну зарплату, фактично майже всю суму для придбання спірної квартири надала позивачка. Відповідач зареєструвався у квартирі, не повідомивши позивачку. Мати відповідача ОСОБА_3 не мала можливості придбати квартиру, бо її дохід становить мінімальна пенсія.

14.05.2023 між ОСОБА_4 (продавцем) і ОСОБА_2 (покупцем) укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири. Цей договір був погоджений сторонами, оскільки квартира придбавалася в інтересах сім`ї - для сина, кошти накопичувалися разом.

Відповідно до п.1.1. попереднього договору сторони зобов`язуються у строк до 26.05.2023 включно укласти договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, за яким продавець буде зобов`язаний у цей строк передати у власність покупця, а покупець в свою чергу прийняти об`єкт нерухомості і сплатити за нього грошову суму, обумовлену договором. Згідно із п. 1.2. договору об`єктом нерухомості є житлова квартира за адресою: АДРЕСА_3 . Пунктом 3.1. попереднього договору передбачено, що визначена сторонами ціна квартири становить 5670000,00 грн, що на момент укладення договору еквівалентно 150000 доларів США. До підписання попереднього договору ОСОБА_2 на підтвердження зобов`язань передав продавцю задаток в сумі 37800,00 грн.

Позивачка була обізнана про те, що основний правочин мав відбутись до 26.05.2023, у зв`язку з чим передала ОСОБА_2 грошові кошти, що становлять половину вартості квартири. ОСОБА_2 запевняв, що продавець відкладав дату правочину. Позивачка довіряла чоловікові. Повертати половину вартості квартири відповідач відмовився.

На підставі викладеного, просила;

визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , придбану на ім`я ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 22.05.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. та визнати за позивачкою у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири;

визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у розмірі 2000000,00 грн та стягнути з ОСОБА_2 частину грошових коштів у розмірі 1000000,00 грн.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Представник відповідача адвокатка Войчак О.О. надала відзив на позовну заяву (а.с. 128 131 т. 1) у якому вказала, що сторони, перебуваючи у шлюбі, живуть окремо, 26.04.2023 подали заяву про розірвання шлюбу, але позивачка не з`явилася на реєстрацію. Сторони фактично припинили шлюбні відносини у березні 2022 року, з цього ж часу не ведуть спільне господарство, бюджет роздільний. Позивачка виїздила на деякий час у Німеччину.

Договір купівлі-продажу квартири від 22.05.2023 не стосується майнових відносин сторін, ніколи не надавався позивачці. Попередній договір від 14.05.2023 позивачка сфотографувала у автомобілі відповідача без його відома. Цей договір відповідач не приховував, оскільки він допомагав матері купити нерухомість.

Син сторін з 2021 року проживає і працює лікарем у Німеччині, м. Штендаль, що підтверджується документом про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , соціальною страховкою та свідоцтвом про реєстрацію в Магдебурзі, має контракт на кілька років, виїздив з України щоб назавжди залишитися в Європі, повертатися у Україну не збирався. Тому купувати квартиру сину сторони не планували, жодних коштів на її придбання позивачка не передавала.

Спірна квартира є власністю матері відповідача ОСОБА_3 , придбана за спільні з чоловіком грошові кошти, які накопичені упродовж років подружнього життя. Також для придбання квартири ОСОБА_3 позичила кошти за договором позики від 12.05.2023 і розписки від 12.05.2023. Батьки відповідача все життя працювали. Батько у вільний від роботи час працював, був водієм вантажного автомобіля. Батьки жили і працювали у місті Нікополі Дніпропетровської області, мали спільне майно, яке пізніше продали і переїхали жити у м. Дніпро. Так, батьки продали квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , що отримана у спадок від ОСОБА_6 . Приблизно у 2004 році ця квартира була продана. Проданий автомобіль «Москвич 412» у 2009 році, дача із земельною ділянкою у дачному кооперативі в м. Нікополі у 2010 році, приватизована трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_5 у 2013 році, гараж у гаражному кооперативі в м. Нікополі у 2013 році. Батько відповідача має земельну ділянку, за яку з 2006 року отримує щорічно від орендаря орендну платню.

Продавши все майно батьки відповідача переїхали у місто Дніпропетровськ у вересні 2013 року. Накопичені кошти та кошти від продажу майна витрачені на нерухомість у якості інвестування. Відповідач допомагав у питанні придбанні квартири. Було прийняте рішення взяти частину грошей у позику, з метою забезпечення зобов`язання укладений договір поруки від 12.05.2023.

14.05.2023 відповідач уклав попередній договір про купівлю-продаж квартири, оскільки допомагав матері. Попередній договір не посвідчений нотаріально. Недотримання обов`язкової нотаріальної форми має наслідком визнання попереднього договору неукладеним. Отже нотаріусом не установлено волевиявлення осіб, дійсних намірів кожного учасника правочину. Дійсними намірами було укладення договору купівлі-продажу квартири, де продавцем є ОСОБА_4 , покупцем ОСОБА_3 . Тому попередній договір не підтверджує намір відповідача придбати квартиру. Погодження між сторонами укладення попереднього договору не було. Позивачка жодного разу не зверталася до відповідача, його матері з претензією щодо квартири. Відповідач та третя особа вперше дізналися про такі вимоги з даного позову. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 з позовом не погодилася. Її представник адвокатка Войчак О.О. надала пояснення на позовну заяву (а.с. 100 - 103 т. 1) у яких вказала, що спірна квартира є її власністю, придбала за спільні з чоловіком ОСОБА_7 кошти, які накопичували багато років. Додатково для купівлі квартири вона уклала договір позики від 12.05.2023. у період спільного з чоловіком життя накопичені спільні кошти у розмірі 90000 доларів США, які є спільною сумісною власністю. Подружжя удвох працювали з 1964 та 1966 року, ОСОБА_3 працювала до 2008 року, ОСОБА_7 - до 2006 року, що підтверджується копіями трудових книжок. ОСОБА_3 працювала майстром-геодезистом у м. Нікополі, інженером-гідротехніком в Нікопольському управлінні зрошувальних систем. ОСОБА_7 працював водієм вантажного автомобіля в м. Нікополі, маючи таку спеціальність, одночасно заробляв у позаробочий час.

Окрім того, подружжя продали квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , що отримана у спадок від ОСОБА_6 . Приблизно у 2004 році ця квартира була продана. Проданий автомобіль «Москвич 412» у 2009 році, дача із земельною ділянкою у дачному кооперативі в м. Нікополі у 2010 році, приватизована трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_5 у 2013 році, гараж у гаражному кооперативі в м. Нікополі у 2013 році. ОСОБА_7 має земельну ділянку, що підтверджується Держаним актом на право власності на земельну ділянку від 14.07.2006 2,9795 га, яка перебуває в оренді з 2006 року, що підтверджується договорами оренди земельної ділянки від 17.10.2006, від 29.04.2014, додатковою угодою до договору оренди землі від 29.04.2014 від 09.08.2022 й актами визначення меж і приймання-передачі.

Подружжя за роки спільного життя накопичили 90000,00 доларів США.

За договором позики ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_8 позику, еквівалентну 60000 доларів США. Отже, квартира придбана за кошти подружжя, накопичені у шлюбі та за позичені кошти. Відповідач допомагав їй купити квартиру, дійсно уклав попередній договір. Онук зараз проживає у Німеччині, працює там лікарем, для нього нерухомість в Україні сторони не мали наміру купувати.

Інші заяви учасників справи

Представник відповідача адвокатка Войчак О.О. надала додаткові письмові пояснення після отримання витребуваних доказів та збільшення позовних вимог (а.с. 71 77, т. 2, а.с. 44 45 т. 3), про те, що у відповідача відсутні грошові кошти на рахунках у банківських установах натепер і на день звернення до суду, є лише його заробітна плата. Сума вказана позивачкою навмання, не зазначено, де знаходяться ці гроші. Всі грошові кошти, які були спільно накопичені сторони передали сину або спільно витратили на його потреби й спільні подорожі. Тобто, витратили спільно на потреби сім`ї. Син сторін ОСОБА_5 з 2021 року проживає і працює лікарем у Німеччині. Сторони утримували його за спільні кошти під час навчання в Україні та Німеччині, забезпечили його на 60000,00 євро. Ці кошти знаходяться на рахунках у державних банківських установах Німеччини. Таким чином сторони давно розпорядилися своїми коштами, витративши на потреби сина, добровільно передавши у його власність.

Крім того, сторони до розірвання відносин удвох подорожували. У вересні 2019 року відвідали США (Вашингтон, Нью-Йорк, Сан- Франциско), у березні 2020 року Сторони були у Єгипті, серпні 2020 року відпочивали у Туреччині (Олюденіз, Фетхіє), у травні 2021 року відвідали Туреччину (Стамбул), у жовтні 2021 року відвідали Німеччину. Також у жовтні 2021 року 14 днів провели на Коста Ріці. На підтвердження чого є фотографії з подорожей з телефона відповідача із зазначенням дат. Протягом 2019-2021 років сторони витрачали спільні накопичені готівкові кошти на розваги, шопінг. Відмітки про перетин державних кордонів є у закордонних паспортах сторін. Обидва паспорти знаходяться у позивачки.

Натепер у банківських установах у відповідача є лише відкриті рахунки, на які отримувалась і отримується заробітна плата, що підтверджується отриманими відповідями від банківських установ. Кошти з депозитних рахунків давно зняті.

Також зазначила, що ОСОБА_7 надавав згоду на укладання договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2023, що підтверджується п. 10 договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2023.

Рух справи.

Ухвалою від 07.08.2023 позовну заяву залишено без руху (а.с. 86 т. 1).

Ухвалою від 25.08.2023 відкрито провадження по справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання (а.с. 89 т. 1).

Ухвалою від 07.02.2024 за клопотанням позивачки витребувано докази (а.с. 218-219 т. 1).

Підготовче засідання у справі закрите 24.06.2024 та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 23-24 т. 3).

Позивачка ОСОБА_1 у судових засіданнях позовні вимоги підтримувала, просила задовольнити, надала пояснення, які аналогічні змісту позову та вказала, що третя особа ОСОБА_3 у квартирі ніколи не проживала, вона має значний дохід, відповідач має невелику заробітну плату, всі поїздки оплачувала позивачка, вони мали домовленість придбати квартиру синові.

Представник позивачки адвокатка Братцева Н.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, пояснив, що квартира набута його матір`ю за коши спільні з батьком кошти, він допомагав організувати правочин. Він у квартирі зареєстрований, мати не зареєстрована допоки триває судовий спір.

Представник відповідача адвокатка Войчак О.О. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. У попередньому засіданні третя особа ОСОБА_3 надала особисто пояснення про те, що квартира набута її батьками, які проживали у м. Нікополі. Вона з чоловіком продали майно дві квартири, гараж, автомобіль, інше майно. Також вони з чоловіком мають дохід від надання в оренду земельної ділянки. Чоловік добре заробляв, був водієм вантажівки. Вони накопичили кошти на придбання квартири та прийняли рішення придбати квартиру у м. Дніпрі для залишення спадщини синам.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 14.05.2023 між ОСОБА_4 (продавцем) і ОСОБА_2 (покупцем) укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 25 - 28 т. 1).

Відповідно до п.1.1. попереднього договору сторони зобов`язуються у строк до 26.05.2023 включно укласти договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, за яким продавець буде зобов`язаний у цей строк передати у власність покупця, а покупець, в свою чергу, прийняти об`єкт нерухомості і сплатити за нього грошову суму, обумовлену договором.

Згідно із п. 1.2. договору об`єктом нерухомості є житлова квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Пунктом 3.1. попереднього договору передбачено, що визначена сторонами ціна квартири становить 5670000,00 грн, що на момент укладення договору еквівалентно 150000 доларів США. До підписання попереднього договору ОСОБА_2 на підтвердження зобов`язань передав продавцю задаток в сумі 37800,00 грн.

12.05.2023 ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_8 договір позики, згідно із яким позичила в останнього 60000,00 доларів США зі строком повернення до 12.06.2028, факт отримання підтверджено розпискою (а.с. 135 136 т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.05.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., ОСОБА_3 (мати відповідача) придбала у ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 29 - 30 т. 1).

Квартира придбана за 5475900,00 грн.

У п. 10 договору купівлі-продажу квартири згода на укладання цього договору другого з подружжя «покупця» одержана у встановленому порядку, підпис на відповідній заяві засвідчено 22.05.2023 Шрамко В.В., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за номером 1490.

Право власності на квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 22.05.2023 у Державному реєстрі рейсових прав на нерухоме майно (а.с. 31 т. 1).

Із витребуваних судом доказі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 мав розрахункові та депозитні рахунки у банківських установах.

Як видно з листа АТ «Райффайзен Банк» від 22.02.2024 № 81-15-9/1929-БТ на єдиному рахунку ОСОБА_2 , що закритий 11.11.2018, рухів коштів за запитуваний період не відбувалося (а.с. 64 т. 2).

Згідно із листом Акціонерного банку «Південний» № 33/001/5941/2024-БТ від 16.02.2024 з додатком на поточному рахунку ОСОБА_9 0 грн, згідно депозитної угоди на суму 200000 грн, яка закрита 14.04.2020, знято готівкою з терміналу 206206,22 грн, з яких 6206,2 грн відсотки за депозитом (а.с. 122 123 т. 2).

Як видно з листа Акціонерного товариства «ПУМБ» № КНО-07.8.6/1145БТ від 19.02.2024 і додатків сума депозиту ОСОБА_9 складала 200000 грн, 08.04.2020 рахунок закритий, виплачено депозит та нараховані відсотки у розмірі 200000 грн і 7397,26 грн (а.с. 2 20 т. 2).

Відповідно до листа Акціонерного товариства «Акцент-Банк» від 28.02.2024 № 20.1.0.0.0/7-20240215/0074 у ОСОБА_2 два діючих рахунки (а.с. 66 т. 2). Як видно з наданої самостійно відповідачем виписки AT «Акцент-Банк» від 10.02.2024, сума депозиту була внесена трьома платежами готівкою 100000,00 грн, 50 000,00 грн, 50 000 грн, всього сума депозиту 200000,00 грн, виплачені відсотки 25830,53 грн. Операції за рахунком припинені 10.08.2020, цей рахунок закрито 12.08.2020 (а.с. 82 106 т. 2).

Згідно із листом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 25.02.2024 № 20.1.0.0.0/7-240214/52995 з додатками, на ім`я ОСОБА_9 відкриті були депозитні рахунки. Зокрема, договір SAMDNWFD901 (на 1 рік), рахунок НОМЕР_2 , сума депозиту 200 000,00 грн, дата відкриття 03.04.2018, дата закриття 16.04.2019. згідно із виписками за цим договором 03.04.2018 відкритий депозит на суму 200000,00 грн, 06.07.2018 - розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін, 09.10.2018 - розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін, 12.01.2019 - розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін, 15.04.2019 - розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін, 16.04.2019 - виплата за договором.

За період з 03.04.2018 по 16.04.2019 прибуток 22 842,17 грн.

Виплачений 16.04.2019 депозит за договором SAMDNWFD901, у розмірі 200000,00 грн повторно було 24.07.2019 розміщено на депозитному рахунку за договором SAMDNWFD201 на 3 місяці. Договір SAMDNWFD201 (на 3 місяці), рахунок НОМЕР_3 , сума депозиту 200000,00 грн, дата відкриття 24.07.2019, дата закриття 29.10.2019. Згідно із випискою по банківському рахунку за цим договором 24.07.2019 - відкрито депозит на суму 200000,00 грн, 27.10.2019 - розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін, 29.10.2019 - виплата за договором.

За період з 24.07.2019 по 29.10.2019 прибуток 6695,87 грн.

Згідно із довідкою АТ КБ «Приватбанк» залишки на рахунках дорівнюють «0» (а.с. 166, зворот т. 2).

За договором SAMDNWFD500 (на 5 місяців), рахунок НОМЕР_4 , сума депозиту 200000,00 грн, дата відкриття 01.06.2019, дата закриття 08.04.2020. Згідно із випискою за цим договором: 01.06.2019 - відкриття депозиту на суму 200000,00 грн, 04.11.2019 - розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін, 07.04.2020 - розміщення вкладу за договором для продовження на новий термін, 08.04.2020 - переказ суми депозиту на карту.

За період з 01.06.2019 по 07.04.2020 прибуток 22848,59 грн.

Загальна сума депозитів та прибутку склала 452386,63 грн (а.с. 23 59 т. 2).

Згідно із листом Акціонерного товариства «Ідея Банк» від 18.03.2024 на ім`я громадянина ОСОБА_2 за період з 2018 по 15.03.2024 відкриті поточні та депозитні рахунки: депозитний 9688, угода 90.79.000645, відкритий 04.04.2017, закритий 04.04.2018, сума 200 00,00 грн., сума виплачених процентів 28175,36 грн.; депозитний 800, угода DI-0404/17141, відкритий 04.04.2018, закритий 04.01.2019, сума 200 00,00 грн, сума виплачених процентів 22271,23 грн; депозитний UA0329688 DI-0404/60832, відкритий 04.01.2019, закритий 08.01.2020, сума 200 00,00 сума виплачених процентів 26578,24 грн; депозитнийUA0329688, угода D-404/113934, відкритий 07.10.2019, закритий 07.04.2020, сума 200 00,00 грн., сума виплачених коштів 14429,27 грн. (а.с. 127 - 128 т. 2)

Отже, на всіх депозитних рахунках кошти відсутні.

Третя особа ОСОБА_3 надала на підтвердження пояснень про походження коштів докази, які підтверджують факт відчуження нею та чоловіком рухомого та нерухомого майна (а.с. 3 47 т. 3), договір позики (а.с. 105 106), копії трудової книжки (а.с. 107 117 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо поділу квартири

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, при його розподілі ділиться в рівних частках між ними, якщо шлюбним договором або домовленістю не визначено іншого.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, зокрема яке знаходиться в третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанови Верховного Суду від 12.06.2023 у справі № 712/8602/19, від 06.11.2024 у справі № 405/1459/20).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Щодо фінансової неспроможності придбати нерухоме майно третьою особою ОСОБА_3 , то суд наголошує, що сама по собі наявність доходів у сторін і третьої особи не вказує на те, що вони могли бути витрачені або були витрачені на спірне нерухоме майно. Інших належних і допустимих доказів того, що спірна квартира набута за кошти сторін та відповідає режиму спільного майна подружжя, обумовленого ч. 1 ст. 60 СК майно, суду не надано. Тому, суд критично оцінює доводи позивачки про те, що вона як одна з подружжя є покупцем спірного нерухомого майна.

Суд зазначає, що не узгоджується із принципом приватного цивільного інтересу та завданнями цивільного судочинства те, що позивачка просить поділити майно між сторонами і фактично визнати також і відповідача покупцем спірного майна, при тому, що останній таких вимог не заявляв, із зустрічним позовом та самостійними вимогами про це не звертався та категорично заперечує цю обставину.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

З огляду на статі 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог статі 626 627 628 ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Позивачка не спростувала презумпцію правомірності договору, за яким набута спірна квартира. Також не надала доказів й не навела міркувань про те, скільки саме спільних коштів було накопичено та витрачено подружжям на придбання спірної квартири.

За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

За звичаями ділового обороту передумується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (стаття 235 ЦК України).

Позивачкою не доведено і судом не встановлено, що правочин укладений третьою особою ОСОБА_3 є удаваними, фіктивними, фраудаторним, укладеними для виду, для уникнення поділу майна, не мав на меті реальних наслідків.

Тому у задоволенні вимог позивачки про поділ спірної квартири та визнання за нею право власності на частку у порядку поділу майна подружжя слід відмовити.

Щодо поділу коштів на депозитних рахунках

Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Грошові кошти банківського вкладу є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між ними в рівних частках (постанова Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 756/14404/15-ц (провадження № 61-24789св18).

Отже, грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковуються на розрахунковому рахунку на ім`я відповідача, є спільним майном подружжя, тому підлягають поділу.

Проте судом установлено, що на момент подання позову жодних коштів на банківських рахунках банківських вкладів у відповідача відсутні. Доказів того, що останній розпорядився ними на власний розсуд не надано. Відповідачем вказував, що ці кошти витрачені в інтересах сім`ї, пояснюючи, що вони витрачені на навчання сина, надавши спільні фотографії відпочинку, чого позивачкою не спростовано доказами.

Крім того, позивачка визначила заявлену до поділу суму без обґрунтування її походження і не вказавши, на якому рахунку ця сума знаходиться, що суперечить природі грошей, які є об`єктом цивільних прав (ч. 1 ст. 177 ЦК України).

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимоги про поділ грошових коштів й стягненні їй у розмірі 1000000,00 грн слід відмовити.

Щодо судового збору.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову , судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 128-131, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 ) про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення виготовленій 02 жовтня 2025 року.

Суддя О.С. Наумова