ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5602/25 Справа № 243/4015/24 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Травкіній В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2025 року у складі судді Сидоренка І.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді недоотриманої за життя пенсії.

Зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/4382/22 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути питання про перерахунок та виплату пенсії її батькові - ОСОБА_2 за вислугу років з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17 січня 2022 року № ФС-65827/09/01/63, з урахуванням проведених раніше виплат та висновків викладених у рішенні суду.

Відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розмір заборгованості по пенсії її батька за рішенню Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/4382/22 складає 189532,30 грн.

Зазначає, що 29 березня 2024 року звернулася із заявою до відповідача про включення та виплату заборгованості по рішенню Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/4382/22 як таку яка входить до складу спадщини.

Відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22 квітня 2024 року, заборгованість буде виплачена за умови заміни стягувача у справі. Проте, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі № 200/4382/22 її було відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного, вимушена звернутися до суду за захистом свої прав та просити суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови їй включити недоотриману пенсію за життя батька за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2023 року у загальній сумі 189532,30 грн.; та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області включити недоотриману пенсію за життя ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2023 року у загальній сумі 189532,30 грн., як таку, що входить до складу спадщини.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо відмови ОСОБА_1 включити недоотриману пенсію за життя ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2023 року у загальній сумі 189532,30 грн., протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області включити на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2023 року у загальній сумі 189532,30 грн., як таку яка входить до складу спадщини. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову та покладення на відповідача обов`язку включити недоотриману за життя ОСОБА_2 пенсії за відповідний період, з урахуванням положень статті 1227 ЦК України та статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розумінні яких, суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися неодержаними, у зв`язку з його смертю, входять до складу спадщини.

Не погодившись з таким рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що основною умовою для отримання сум недоодержаної пенсії є відповідне звернення до уповноваженого органу Пенсійного фонду України, де померлий пенсіонер перебував на обліку на день його смерті не пізніше 6 місяців після смерті. Оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заява про виплату недоодержаної пенсії від ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України не надходила, підстави для виплати недоодержаної пенсії відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з огляду на наступне.

Згідно положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого відкрилася спадщина.

Згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27 березня 2023 року на запит від 17 березня 2023 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/4382/22, яке набрало законної сили 01 березня 2023 року, виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. За вказаним рішенням в березні 2023 року проведено перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 17.01.2022 № ФС-65827/09/01/63. З квітня 2023 року розмір пенсії ОСОБА_2 складає 13518,02 грн. Доплата до пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2023 року у загальній сумі 189532,30 грн. Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно з статтею 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, виплата коштів на виконання рішення здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

29 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою, в якій просила включити та виплатити їй недоотриману пенсію за життя ОСОБА_2 на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/4382/22 як таку, що входить до складу спадщини. За змістом вказаної заяви зазначила, що є донькою померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/4382/22, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2023 року було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути питання про перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 за вислугу років з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17 січня 2022 року № ФС-65827/09/01/63, з урахуванням проведених раніше виплат та висновків викладених у цьому рішенні суду.

Згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22 квітня 2024 року, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі №200/4382/22, яке набрало законної сили 01 березня 2023 року, виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. За рішенням суду в березні 2023 року проведено перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 17 січня 2022 року №ФС-65827/09/01/63. З квітня 2023 року ОСОБА_2 , було розпочато виплату пенсії в новому розмірі, який складав 13518,02 грн. Доплата до пенсії, яка була нарахована на виконання рішення суду за період з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2023 не входить до складу недоотриманої пенсії.

З матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_2 та наданої на виконання ухвали суду приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В., за заявою ОСОБА_1 було заведено спадкову справу № 422/2023, заповітів померлий не складав, інші спадкоємці відсутні, спадкоємець першої черги - донька спадкодавця ОСОБА_1 .

На запит нотаріуса від 27 лютого 2024 року № 186/02-14 листом від 07 березня 2024 року Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплату пенсії припинено з 01 квітня 2024 року. Недоотриманої пенсії немає.

22 липня 2024 року приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В. видане свідоцтво про право на спадщину за законом № 5983, за змістом якого спадкоємцем майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири номер АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач свого обов`язку щодо включення недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії за відповідний період не виконав, з урахуванням положень статті 1227 ЦК України та статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розумінні яких, суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися неодержаними, входять до складу спадщини, тому наявні підстави для визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправними та зобов`язання включити недоотриману пенсію, як таку, що входить до складу спадщини.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом».

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

У справі, яка переглядається, суд встановив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги, яка у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , тобто успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

На запит приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В. від 27 лютого 2024 року № 186/02-14 листом від 07 березня 2024 року Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплату пенсії припинено з 01 квітня 2024 року. Недоотриманої пенсії немає.

Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера унормований статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст положень частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Таким чином, Закон визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді, зокрема, пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, для яких останні спільно з їх отримувачем є доходом сім`ї.

У разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Цей висновок стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізували своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною першою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а частиною першою статті 61 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (частина друга статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), проте не отримали таку виплату й оскаржують прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Такий підхід до визначення правової природи спірних правовідносин відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у поставах від 04 грудня 2024 року у справі №120/8398/24, від 11 квітня 2024 року у справі №160/26335/23, від 06 квітня 2022 року у справі №200/10136/20, від 30 січня 2020 року у справі №200/10269/19-а.

Отже, зміст наведеного дає підстави для висновку, що законодавець передбачив випадок, за якого особа може звернутись до пенсійного органу у позасудовому порядку в межах адміністративної процедури за виплатою нарахованих, але невиплачених сум пенсії, за умови, якщо така особа звернулась не пізніше шести місяців з дня смерті пенсіонера. Тобто, невиплачені суми пенсії не повинні бути включені до складу спадщини. В протилежному випадку невиплачені суми пенсії будуть успадковані та матимуть іншу правову природу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №808/1346/18, зазначила, що на дату смерті батька позивача судові рішення про здійснення перерахунку його пенсії відповідачем виконані не були. Вказане стало підставою для звернення до адміністративного суду з позовом до органу пенсійного фонду про визнання бездіяльності відповідача протиправною і зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до судових рішень. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори, предметом яких є майнова вимога позивача щодо визнання, зокрема, в порядку спадкування, права власності на грошові кошти, мають приватно правовий характер і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Крім того, такий підхід застосований також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №355/323/17, де суд, вирішуючи питання наявності у особи права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії) її померлого чоловіка, вказав, що аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але неодержаної пенсії (доплат до пенсії). Суд виходив з того, що оскільки особі за життя було здійснено перерахунок пенсії на підставі судових рішень, позивач як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті, а тому набула права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії). Суд також наголосив, що стягнення у судовому порядку нарахованої на підставі вказаних рішень, але невиплаченої спадкодавцю за життя суми пенсії, не призведе до подвійного стягнення з держави одних і тих самих сум.

Подібні висновки щодо розгляду спорів, які стосуються виплати недоодержаних сум пенсії, в порядку цивільного судочинства за позовом спадкоємця до органу пенсійного фонду, неодноразово висловлені Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 26 червня 2019 року у справі №284/252/17 (позов про стягнення з органу пенсійного фонду у порядку спадкування неодержаних за життя спадкодавиці (матері позивача) підвищення до пенсії й додаткової пенсії, щорічної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 квітня 2022 року у справі №428/3913/20 (позов про стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера в порядку спадкування), від 30 листопада 2022 року у справі №638/19167/19 (спір щодо стягнення спадщини у вигляді недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера).

Припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 461/5878/22, вказано, що «встановивши, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі № 380/14774/21, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області провести особі перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01 квітня 2019 року, однак суми пенсії, що належали батьку позивача залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що особа успадкувала належні її спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, а тому заявлена нею вимога про стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду є ефективною в розрізі поновлення порушених спадкових прав. За викладених обставин, апеляційний суд правильно скасував рішення суду першої інстанції та задовольнив позовні вимоги у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця за законом, на отримання належного їй спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя.

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень статей 16 ЦК України та 20 ГК України права та законні інтереси захищаються, у тому числі, шляхом визнання наявності або відсутності прав. За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. Велика Палата Верховного Суду у справі 916/1415/19 погодилася з такими висновками і вважає, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Пред`являючи позов, позивач просила визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправними та зобов`язати останніх включити недоотриману пенсію, як таку, що входить до складу спадщини, обґрунтувавши свій позов виключно протиправністю дій щодо не виплати останніми недоотриманої пенсії після смерті батька.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що пред`явленні позивачем вимоги не відповідають критерію ефективності способу захисту порушеного права, оскільки оскарження дій відповідача та зобов`язання певні вчинити певні дії, в даному випадку, не поновлять порушене право позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

При цьому варто зазначити, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було взято до уваги ані наведені норми законодавства, ані практика Верховного Суду в аналогічних правовідносинах та судових спорах.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору на користь відповідача у розмірі 1453,44 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області -задовольнити.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2025 року -скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1453,44 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 17 вересня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 29 вересня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна