Справа № 199/1539/25
(2/199/2338/25)

09 вересня 2025 року м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська, в складі:
головуючого судді - Кошлі А.О.,
секретаря судового засідання Кахикало А.С.
представника позивача ОСОБА_2
представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2
представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом)- ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом) до ОСОБА_4 (позивач за зустрічним позовом), Дніпровської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частку нерухомого майна та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Дніпровська міська рада про визнання права власності на частку нерухомого майна, -
До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , в якій позивач просить:
- встановити факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті його матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- визнати за ОСОБА_9 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м, житловою площею 21,9 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2025 року відкрито провадження по справі №199/1539/25 та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.
04.03.2025 року за допомогою електронної системи «Електронний суд» до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява від представника ОСОБА_4 у справі за позовом ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом) до ОСОБА_4 (позивач за зустрічним позовом), Дніпровської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частку нерухомого майна та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Дніпровська міська рада про визнання права власності на частку нерухомого майна.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку із недотриманням вимог ст. 175 і 177 ЦПК України та надано ОСОБА_4 семиденний строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2025 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Дніпровська міська рада про визнання права власності на частку нерухомого майна прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Дніпровської міської ради про визнання права власності на частку нерухомого майна(справа № 199/1539/25, провадження 2/199/2338/25).
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2025 року поновлено судовий розгляд у справі № 199/1539/25.
Залучено до розгляду справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце народження м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2025 року клопотання представника позивача, адвоката Скочко О.А. про повернення справи до стадії підготовчого провадження задоволено.
Вирішено повернутися до стадії підготовчого провадження та призначити повторне підготовче засідання у цивільній справі № 199/1539/25.
08.07.2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивачем окремо вказано, що при оформленні спадкових документів було виявлено, що прізвища батька позивача та її брата відрізняються: батько ОСОБА_10 , а брат ОСОБА_13 .
Так, позивач вказала, що за життя батька і брата вони не виправили цю описку, хоча мають фактично одне прізвище. Так, згідно свідоцтва про одруження наших батьків прізвище батька написано російською мовою ОСОБА_18 , 1944 року народження, в свідоцтві про народження позивача прізвище батька написано також російською мовою ОСОБА_18 , в домовій книзі на будинок прізвище батька зазначено російською мовою ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . Позивач також вказала, що її дівоче прізвище в домовій книзі написано ОСОБА_19 , в правовстановлюючих документах та паспорті (на підставі нього видане свідоцтво про смерть) прізвище її батька російською та українською мовою було написано однаково " ОСОБА_20 ".
Однак, в повторному свідоцтві про народження брата та батька українською мовою було помилково прізвище зазначене " ОСОБА_20 ", при цьому ім`я та по батькові батька в її свідоцтві про народження та свідоцтві про народження її брата співпадають. В усіх інших документах, включаючи свідоцтво про його смерть прізвище брата помилково зазначено " ОСОБА_20 ".
На підставі викладеного, позивач також просила суд встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є рідним батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили позовну заяву задовольнити.
Представник ОСОБА_4 підтримала позицію викладену у зустрічному позові та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові.
Відповідач - Дніпровська міська рада був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Представником Дніпровської міської ради подано клопотання про розгляд справи без його участі.
Третя особа - ОСОБА_5 була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши наявні в ній докази, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_10 , 1944 року народження, є батьком позивача - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 та батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.1995 року за № 2-3342, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, отримав в спадщину 18/30 частини житлового будинку з надвірними добудовами в АДРЕСА_2 .
Отже, судом встановлено, що за ОСОБА_10 зареєстровано 18/30 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.09.1995 р., виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-3342, зареєстроване в КП "ДМБТІ" ДОР та записано в реєстрову книгу № 410 за реєстровим № 92.
В той же час, судом також встановлено, що за ОСОБА_4 зареєстровано 45/100 частин житлового будинку з надвірними добудовами в АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 24.06.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром №1177, зареєстроване КП "ДМБТІ" ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 25159165, що підтверджується змістом листа КП ДМБТІ ДОР № 2755 від 28.02.2019 року.
ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_10 (батько позивача) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_13 (брат позивача, син ОСОБА_10 ) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
ОСОБА_1 звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після гр. ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 та після ОСОБА_13 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори №3368/02-31 від 25.10.2024 року відмовлено гр. ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 18/30 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , після гр. ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , та після ОСОБА_13 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Вказана постанова мотивована тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 18/30 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належать гр. ОСОБА_10 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцям якого за законом, в рівних частках були його діти - гр. ОСОБА_13 та гр. ОСОБА_1 , які спадщину прийняли та не оформили своїх спадкових прав на ім?я гр. ОСОБА_1 не може бути видано в зв`язку з тим, що згідно п. 4.16 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна...»
У постанові також вказано, що згідно довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №2755 від 28.02.2019 року 18/30 ЧАСТОК, що належать спадкодавцю - гр. ОСОБА_10 НЕ ПЕРЕРЕЄСТРОВАНІ, а за співвласниками зазначеного нерухомого майна зареєстровано право власності на 45/100 частки. За іншими особами-співвласниками зареєстровано права власності в частках, сума яких не відповідає цілому, що унеможливлює видати свідоцтво про право на спадщину на 18/30 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не порушуючи прав власності інших осіб. Відомості з правовстановлюючого документа суперечать відомостям з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень, згідно якого ОСОБА_10 на підставі рішень виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська від 20.06.148-року за №281/15 надано дозвіл на будівництво гаражу В: від 22.09.1989 року за №596/7 надано дозвіл прибудови до житлового будинку; від 22.11.1985 року за №582/1 узаконено внут. переобладнання; від 25.01.2008 року за №10/23 надано дозвіл будівництва гаражу; від 20.06.2008 №176/2 надано дозвіл будівництва літньої кухні з прибудовою. Гараж Е, літня кухня И, навіс Ж підлягають введенню в експлуатацію і належать ОСОБА_10 . Узаконено житлову площу будинку - 105,0 кв.м, загальну площу - 153,2 кв.м. Тобто, частка, яка належить ОСОБА_10 , була збільшена за рахунок вищезазначених переобладнань і будівництва, але не перереєстрована.
Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , та після ОСОБА_13 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 та вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на 18/30 частини житлового будинку з надвірними добудовами в АДРЕСА_2 , оскільки до держави частини житлового будинку не перейшли, а інші спадкоємці на визначені позивачем не претендують.
Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.2 цієї норми у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно з приписами статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.
Статтею 1262 ЦК України встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
У відповідності до ч.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України).
Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Це зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.
Згідно з нормами ч.5 ст. 1268 цього Кодексу, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Якщо у разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація прав власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
З урахуванням наведеного та того, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом другої черги після смерті брата ОСОБА_13 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частку спадкового житлового будинку, судом встановлено, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем права власності на зазначену частину спадкового житлового будинку в судовому порядку, оскільки іншого способу захисту своїх спадкових прав та права власності у неї немає.
При цьому, як встановлено судом та визнається сторонами по справі, а також підтверджується первісною позовною заявою та зустрічним позовом, позивачу за первісним позовом належить частка житлового будинку у заявленому у позові розмірі, що підтверджується Розрахунком розміру часток у спільній власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 від 14.11.2024 року; позивачу за зустрічним позовом належить інша частка житлового будинку у заявленому у зустрічному позові розмірі, що також підтверджується Розрахунком розміру часток у спільній власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 від 14.11.2024 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Як вже встановлювалося судом спадкодавцям належало на праві власності частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а тому, відповідно право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , померлого брата ( ОСОБА_13 ) перейшло пропорційно його частці у житловому будинку, оскільки сторони визнали ті обставини, що відповідна частина житлового будинок належала померлому батьку позивача - ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності.
Тому, враховуючи раніше наведене, виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали, характер і сутність правовідносин, що склалися між сторонами, а також взаємне визнання обох позовів відповідачами, зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню у відповідній частині.
Згідно з п.1, 6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно з абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Відповідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Крім того, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.
Також, суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану (п. 7 постанови).
Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками).
Таким чином, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника).
Встановлення факту родинних відносин, а саме того, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 є рідним батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є необхідним для реалізації позивачем права на спадкування.
Підтвердженням того, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 є рідним батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .
А тому, враховуючи вищезазначене суд доходить висновку про необхідність встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 є рідним батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 є рідним батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 63/200 частинжитлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , та які складаються у житловому будинку літ.А1-1 прим.поз.1-3 1-10, прибудови літ.а4-1, А5-1 (приміщення поз.1-1, 1-2, 1-11), 1/2 частина погребу під літ.А1-1, гараж літ.Е, навіси літ.Ж, Л, 1/2 частина навісу літ.З, літня кухня літ.И, сарай літт.К, споруди №№ 1, 3, 4, 5, 1/2 частина № 8, № 11, 12, 14, 15, І, ІІІ, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 63/200 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , та які складаються у житловому будинку літ.А1-1 прим.поз.1-3 1-10, прибудови літ.а4-1, А5-1 (приміщення поз.1-1, 1-2, 1-11), 1/2 частина погребу під літ.А1-1, гараж літ.Е, навіси літ.Ж, Л, 1/2 частина навісу літ.З, літня кухня літ.И, сарай літт.К, споруди №№ 1, 3, 4, 5, 1/2 частина № 8, № 11, 12, 14, 15, І, ІІІ, в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Зустрічний позов ОСОБА_4 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_4 , право власності на 37/100 частинжитлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , та які складаються у житловому будинку літ.А1-1 прим.2-2 2-7, прибудова літ.а2-1 (приміщення поз.2-1), ґанок з козирком літ.а3, 1/2 частина погребу під літ.А1-1, гараж літ.В, 1/2 навісу літ.З, навіс літ.М, споруди №№ 6,7 1/2 частина № 8, № 9, 10, 13, ІІ.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 19.09.2025 року.

Суддя А.О. Кошля

19.09.2025