Справа № 362/7722/23
Провадження № 2/362/256/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі секретаря Шмагун М.С.,

представника позивача Шумило Н.М.

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частки житлового будинку в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 (далі позивач) через свого представника ОСОБА_6 у листопаді 2023 р. звернулися до суду з позовною заявою, в якій просить поділити в натурі між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарсько побутовими будівлями та спорудами, залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 криницю під літ «К», припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримала позов, просила не стягувати з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 не заперечив проти задоволення позову.

Суд, заслухавши представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 вересня 2023 р. ОСОБА_7 (надалі позивач) набула у власність 8/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарськопобутових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частки житлового будинку, як вбачається з договору дарування та витягом з ДРРП.

З пункту 1.3. Договору дарування від 08 вересня 2023 р., вбачається, що на земельній ділянці розташований один дерев`яний житловий будинок, житловою площею 93,6 кв.м, загальною площею 140,2 кв.м, зазначений на плані під літерою «А» (надалі спірний будинок), сарай «В», криниця «К». У користування позивача перейшли наступні приміщення: ІІ площею 7,2 кв.м; 2-1 площею 5,4 кв.м; 2-2 площею 16,7 кв.м; 2-3 площею 14,3 кв.м; 2-4 площею 4,0 кв.м загальною площею 47,6 кв.м, житловою площею 31,0 кв.м, сарай «В». Земельна ділянка не приватизована.

Як стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 листопада 2023 р., 13/25 часток спірного будинку належить ОСОБА_1 , 4/50 часток ОСОБА_4 , іще 4/50 часток належить ОСОБА_8 , який, як вбачається помер.

На замовлення позивача ліцензованою установою Приватним підприємством «Актив Інвест» було виготовлено висновок від 20 листопада 2023 р. № 11/21-01-ті щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (копія висновку додається). З вказаного висновку вбачається, що за технічними показниками 8/25 часток є відокремленими, мають окремий вихід та можуть бути виділені в натурі.

Окрім того, як вже зазначалось, 8/25 часток спірного будинку, що перебувають у власності позивача, є фактично окремим об`єктом з самостійним входом, конкретизованими приміщеннями та господарськопобутовими будівлями і спорудами, що стверджується письмовими доказами по справі.

Відповідно до договору дарування житлового будинку (домоволодіння) від 29 жовтня 2024 р., за яким відповідач ОСОБА_4 подарував відповідачу ОСОБА_1 4/50 часток спірного будинку та копії Договору дарування житлового будинку (домоволодіння) від 25 березня 2025 р., за яким відповідач ОСОБА_5 подарував відповідачу ОСОБА_1 4/50 часток спірного будинку.

Таким чином, у власність відповідача ОСОБА_1 перейшло 17/25 часток спірного будинку. Тобто, станом на сьогоднішній день співвласниками спірного будинку залишились позивачка (8/25 часток) та відповідач ОСОБА_1 (17/25 часток).

В судовому засіданні досліджено копію спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 .

В судовому засіданні досліджено оригінал інвентаризаційної справи на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності передбачене і частиною першою статті 364 ЦК України.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

У відповідності до частини першої та частини другої статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Норми статтей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Такі висновки ґрунтуються на положенні ст. ст. 15, 16 ЦК, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом.

Верховний Суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

В абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Оскільки, після поділу спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при поділі спільного нерухомого майна співвласникам виділяється окрема ізольована площа, яка повинна, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 р. у справі N 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, що перекликаються із висновком експерта та законодавчими вимогами, а тому приходить до висновку про їх задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76, 77, 80, 81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Поділити в натурі між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськопобутовими будівлями та спорудами, загальною площею 140,2 кв.м, житловою площею 93,6 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_3 право власності на окреме домоволодіння загальною площею 47,6 кв.м, житловою площею 31,0 кв.м в складі приміщень: ІІ - площею 7,2 кв.м; 2-1 площею 5,4 кв.м; 2-2 площею 16,7 кв.м; 2-3 площею 14,3 кв.м; 2-4 площею 4,0 кв.м, сарай під літ «В» та визнавши за ОСОБА_1 право власності на окреме домоволодіння загальною площею 92,6 кв.м, житловою площею 62,6 кв.м в складі приміщень: І-площею 6,2 кв.м; 1-1 площею 6,8 кв.м; 1-2 площею 17,3 кв.м; ІІІ- площею 4,2 кв.м; 3-1 площею 9,10 кв.м; 3-2 площею 9,2 кв.м; 3-3 площею 17,5 кв.м., 3-4 площею 18,6 кв.м; 3-5 площею 3,7 кв.м.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 криницю під літ «К».

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок загальною площею 140,2 кв.м, житловою площею 93,6 кв.м та господарськопобутові будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко