Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/448/25
Єдиний унікальний №733/1367/25
Рішення

Іменем України

26 вересня 2025 року м.Ічня Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого судді Вовченка А.В.,

за участі секретаря судового засідання Пікуль Л.К.,

прокурора Гнип Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ічня Чернігівської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській до ОСОБА_1 , ТОВ «Ічнянське», про припинення права власності на земельні ділянки, шляхом їх конфіскації, скасування державної реєстрації права оренди

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2025 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області надійшла вказана цивільна справа.

Прилуцька окружна прокуратура Чернігівської області в особі заступника керівника Андрія Бондаря в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та ТОВ «Ічнянське» про конфіскацію земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що Прилуцькою окружною прокуратурою при виконанні повноважень визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадянки республіки Білорусь земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданного 04.08.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкувала земельну ділянку, площею 0,1589 га, з кадастровим номером :06:000:0980 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Прилуцького (колишнього Ічнянського району Чернігівської області), що становить 1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0587, площею 0,32 га, яка на підставі державного акту серії ЧН №123214 належала на праві власності ОСОБА_2 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.08.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкувала земельну ділянку, площею 0,0430 га, з кадастровим номером :05:000:1193 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Прилуцького (колишнього Ічнянського

району Чернігівської області), що становить частки земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0343, площею 0,09 га яка на підставі державного акту серії ЧН №192067 належала на праві власності ОСОБА_2 .

У подальшому, 04.08.2022 ОСОБА_1 на підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зареєструвала право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:000:1193, площею 0,043 га (номер відомостей про право власності 47513405 від 04.08.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64398334 від 05.08.2022); номер відомостей про інше речове право 47701236 від 25.08.2022, індексний номер рішення 64618064 від 27.08.2022 (право оренди), :06:000:0980, площею 0,1589 га (номер відомостей про право власності 47513316 від 04.08.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64398196 від 05.08.2022), номер відомостей про інше речове право 47701254 від 25.08.2022, індексний номер рішення 64618080 від 27.08.2022 (право оренди).

Крім цього, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:1193, площею 0,043 га, :06:000:0980, площею 0,1589 га перебувають в користуванні ТОВ «Ічнянське» на підставі договору оренди землі №б/н від 04.08.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Ічнянське» строком на 10 років, тобто до 04.08.2032. Відомості про право користування земельними ділянками внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.08.2022 (індексний номер рішення 64618064 від 27.08.2022, 64618080 від 27.08.2022).

При цьому , згідно посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 05.01.2012 ОСОБА_1 є громадянкою республіки Білорусь.

Таким чином ОСОБА_1 ще у серпні 2022 року набула право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва :05:000:1193, :06:000:0980), які розташовані на території Ічнянської територіальної громади Прилуцького району Чернігівської області.

ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 04.08.2022 року по теперішній час) не відчужила їх, то ця обставина є підставою для конфіскації цих ділянок у власність держави.

За змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. У разі якщо, відповідно до закону, власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її упродовж певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним упродовж такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише тільки громадянам України.

Наведені обставини свідчать, що громадянка республіки Білорусь , набувши в 2022

році земельні ділянки у власність в порядку спадкування, вимоги закону щодо її відчуження упродовж одного року не виконала, що є підставою для припинення права власності на вказані земельну ділянку шляхом конфіскації за рішенням суду.

Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельних ділянок.

Тому просив суд: припинити право власності та конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,043 га, кадастровий номер :05:000:1193 , та площею 0,1589 га , кадастровий номер :06:000:0980, що знаходяться на території Ічнянської ОТГ Прилуцького району Чернігівської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та скасувати державну реєстрацію права оренди. Стягнути з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 13 626 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 07.07.2025 року накладено арешт на земельну ділянку площею 0,043 га, кадастровий номер :05:000:1193 , та площею 0,1589 га , кадастровий номер :06:000:0980, що знаходиться на території Ічнянської ОТГ Прилуцького району Чернігівської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстровані за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (посвідка на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 05.01.2012 року , видане УМВС в Чернігівській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , громадянки республіки Білорусь).

Ухвалою суду від 11.07.2025 року даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Витребувано від Ічнянської ДНК копію посвідки на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_1 . Витребувані документи надійшли до суду 18.08.2025 року.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 вересня 2025 року.

В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позові обставини та просить позов задовольнити.

Позивач - представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, при цьому був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, заяв, клопотань не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 повторно в судове засідання не з`явилася , хоча належним чином була повідомлена про день , час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив не подала.

Представник відповідача ТОВ «Ічнянське» в судове засідання не з`явився жодного разу, заяв, клопотань , а також відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про

дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що громадянка республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованому 04.08.2022 в реєстрі за № 305 та №306 , набула право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:000:1193, площею 0,043 га, :06:000:0980,площею 0,1589 га із цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на зазначені земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 25.08.2022 року(а.с. 11-12).

Наразі земельні ділянки перебувають в оренді ТОВ «Ічнянське» на підставі договору оренди земельної ділянки від 04.08.2022 року, укладеного між останнім та ОСОБА_1 (а.с. 22-23).

Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, у зв`язку з перебуванням у приватній власності ОСОБА_1 вищезазначених земельних ділянок.

Згідно з даними Прилуцького відділу управління Державної міграційної служби в Чернігівській області інформація щодо громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня, отже вона не є громадянином України (а.с. 19).

Разом з тим, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованому 04.08.2022 в реєстрі за №305 та № 306 спадкоємцем ОСОБА_2 є її дочка - ОСОБА_1 (а.с.20-21).

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у графі «Власники» та «Відомості про суб`єкта іншого речового права» земельної ділянки із кадастровим номером :06:000:0980 та кадастровим номером :05:000:1193 встановлено, що власником та орендодавцем вказаних земельних ділянок є ОСОБА_1 РНОКПП- НОМЕР_2 , країна громадянства : республіка Білорусь.

Згідно копії посвідки на постійне проживання на території України ОСОБА_1 , наданої на запит суду , серія та номер ЧН № 11464, виданої 05.01.2012 зазначено про країну громадянства республіку Білорусь (а.с.67).

За змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі

сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. У разі якщо, відповідно до закону, власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її упродовж певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним упродовж такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Наведені обставини свідчать, що громадянка республіки білорусь ОСОБА_1 , набувши в 2022 році земельні ділянки у власність в порядку спадкування, вимоги закону щодо її відчуження упродовж одного року не виконала, що є підставою для припинення права власності на вказані земельні ділянки шляхом конфіскації за рішенням суду.

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно із ст. 80 Земельного кодексу України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно, за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою , упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки (з 04.08.2022 по цей час), не відчужила їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави.

Щодо скасування державної реєстрації права власності та похідного права суд зазначає наступне.

Так, згідно ст.ст.1,3-5 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Відповідно дост.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Норми статей 13, 14Конституції України передбачають, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Проте, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних і не можуть передаватися у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам, оскільки у ч.4 ст. 81 Земельного кодексуУкраїни вказується, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Отже, орендодавцем земельної ділянки сільськогосподарського призначення як фізичною особою може бути виключно громадянин України.

Натомість ОСОБА_1 є громадянкою республіки Білорусь , а тому національним законодавством вона не наділена повноваженнями укладати договори оренди землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.228ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У статтях 215, 216ЦК України зазначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Оскільки договір оренди землі від 04.08.2022 укладені між ОСОБА_1 і ТОВ «Ічнянське» порушують публічний порядок, адже стосуються землі сільськогосподарського призначення як особливо цінної категорії, що є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону, власником якої є громадянин іноземної держави і якій вимогами закону заборонено передавати її в оренду, тому ці правочини є нікчемними.

Крім того, в контексті спірних правовідносин слід обговорити права і обов`язки, що передбачені пунктом 170.1.3 Податкового кодексу України.

Так, згідно з цією нормою закону нерухомість, що належить фізичній особі - нерезиденту, надається в оренду виключно через фізичну особу - підприємця або юридичну особу - резидента (уповноважених осіб), що виконують представницькі функції такого нерезидента на підставі письмового договору та виступають його податковим агентом стосовно таких доходів. Нерезидент, який порушує норми цього пункту, вважається таким, що ухиляється від сплати податку.

Між тим, землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватися у власність іноземцям, особам без громадянства. Іноземці та особи без громадянства можуть отримати землі сільськогосподарського призначення лише у спадок.

Якщо такі землі прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, то протягом року з моменту отримання права на них зазначені особи мають їх відчужити(ч.5 ст.22, ч.4 ст.81, ст.145 ЗК України).

Отже, пункт 170.1.3 Податкового кодексу України не регулює і не може регулювати правовідносини з приводу оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які є власністю іноземця чи особи без громадянства, адже спеціальним законом це унеможливлено.

Також звертається увага на те, що виділяючи правочин, який порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодексУкраїни виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

Публічний порядок це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і

визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями ст.228ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок (постанова Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-1528цс15).

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18)). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

Тобто внаслідок нікчемності договорів оренди землі у ОСОБА_1 і ТОВ «Ічнянське» не виникло відповідних суб`єктивних прав та обов`язків оренди, крім тих наслідків, що пов`язані з їх недійсністю, а тому слід застосувати наслідки нікчемного правочину та скасувати його державну реєстрацію.

Стаття 31 Закону України «Про оренду землі» визначає підстави припинення договору оренди, зокрема закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі

та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії); припинення (розірвання) спеціального інвестиційного договору, укладеного відповідно до Закону України «Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями». Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, спірні земельні ділянки на даний час, усупереч норм чинного законодавства незаконно перебувають у власності ОСОБА_1 , яка є орендодавцем вказаної землі за договором оренди із ТОВ «Ічнянське». Тобто, наразі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про державну реєстрацію права власності та речового права оренди на них.

Разом з тим, ураховуючи, що право приватної власності ОСОБА_1 на спірні земельні ділянки має бути припинено у примусовому порядку та останні мають перейти до земель державної власності, то будь-які правовідносини щодо вказаної ділянки, які виникли між ОСОБА_1 та іншими особами, у тому числі і правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та ТОВ «Ічнянське» на підставі договору оренди землі від 04.08.2022 року мають бути припинені, шляхом припинення вищезазначеного договору оренди землі, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства, керуючись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», окружною прокуратурою Головному управлінню Держгеокадастру у Чернігівській області надіслано лист від 06.03.2025 №57-10301 вих-25 про виявлені порушення із вимогою вжити заходи щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку (а.с. 15).

Разом із цим, уповноваженим державою органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, лише листом від 06.03.2025 № 54-77-1734 вих-25 повідомлено окружну прокуратуру про відсутність коштів на сплату судового збору, як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи для представництва інтересів держави в суді .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань 6 геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю), зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне

управління Держгеокадастру у Чернігівській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та, в даному випадку, з урахуванням вимог ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.

Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Частиною 3 статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

У даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що ОСОБА_1 порушила визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та, як іноземна громадянка, не вжила заходів до відчуження. У зв`язку з цим, на даний час без перешкод використовує спірну земельну ділянку на території України.

Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Так, за п.п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно із п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів упродовж розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган упродовж розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови).

У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного суду.

Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме:

- чи є втручання законним;

- чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес;

- чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

По-перше, звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

По-друге, звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - законності володіння та використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

По-третє, втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006).

Так, суд зауважує, що підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при володінні та використанні іноземною громадянкою земельних ділянок , яка не відчужила їх упродовж року після набуття права власності на об`єкт. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки, які ОСОБА_1 незаконно утримує у приватній власності є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно утримуються у приватній власності та використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України.

Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення.

За приписами частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Прилуцькою окружною прокуратурою листом від 17.02.2025 № 54-77-4404 вих-25 повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області про встановлення прокурором підстав для представництва інтересів держави у суді та намір звернутись із позовом до суду (а.с. 30).

Вирішуючи заявлений спір, суд керується також наступним.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь Чернігівської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 12112,00 грн. (а.с. 10) та судовий збір сплачений при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 1 514,00 грн. (а.с. 41), що разом становить 13 626,00 грн.

Оскільки ОСОБА_1 при укладенні договору оренди не попередила ТОВ «Ічнянське» про те , що вона є громадянкою республіки Білорусь, то суд не вбачає підстав для стягнення з останнього судового збору. В такому разі та у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 626,00 грн.

Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову за ухвалою суду від 07.07.2025 року, слід вказати наступне.

Відповідно до ч.7ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 268, 354-355 ЦПК України суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги Прилуцької окружної прокуратури Чернігівської області в інтересах

держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській до ОСОБА_1 , ТОВ «Ічнянське», про припинення права власності на земельні ділянки, шляхом їх конфіскації, скасування державної реєстрації права оренди задовольнити.

Припинити громадянці республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,0430 га, з кадастровим номером :05:000:1193, яка розташована в межах Ічнянської ОТГ Прилуцького району Чернігівської області, право власності на яку зереєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.08.2022 , номер відомостей про право власності 47513405 , шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВ «Ічнянське» () на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:1193, площею 0,0430 га проведену за ОСОБА_1 індексний номер 64618064, номер запису про речове право: 47701236.

Припинити громадянці республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1589 га, з кадастровим номером :06:000:0980, яка розташована в межах Ічнянської ОТГ Прилуцького району Чернігівської області, право власності на яку зереєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.08.2022 , номер відомостей про право власності 47513316 , шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВ «Ічнянське» () на земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0980, площею 0,1589 га проведену за ОСОБА_1 індексний номер 64618080, номер запису про речове право: 47701254.

В позові до ТОВ «Ічнянське» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури (р/р UА0006008, МФО 820172, Державне казначейство України, м. Київ, ЄДРПОУ 02909996) судовий збір у розмірі 13 626 (тринадцять тисяч шістсот двадцять шість) грн.00 грн. та ТОВ «Ічнянське»

Вжиті ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2025 року заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Прилуцька окружна прокуратура Чернігівської області: 17500 Чернігівська обл., м. Прилуки вул. Вячеслава Чорновола,50а, ЄДРПОУ 02910114.

Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області: 14000, м. Чернігів вул. Пятницька,11А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТОВ «Ічнянське» , , м. Ічня вул.Ковалівка,49 Прилуцький район Чернігівська область.

Повне судове рішення складено та підписано 26 вересня 2025 року.

Суддя А. В. Вовченко