Справа № 522/2038/25-Е
Провадження № 2/522/3808/25
18 вересня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Павлик І.А.,
секретаря судового засідання - Запольської А.М.,
учасники справи у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,
05.02.2025 ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 11.06.2014 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 519. Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . 27.04.2018 рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб розірвано. Від шлюбу у колишнього подружжя є донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із позивачем.
29.09.2018 позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 , та взяла прізвище чоловіка. З 2018 року позивачка, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом однією сім`єю. В 2019 році від спільного шлюбу між позивачем та ОСОБА_5 народилася дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З раннього віку, ОСОБА_5 виховує ОСОБА_4 , як свою рідну дитину. Вона знає, що її мати- ОСОБА_7 , батько- ОСОБА_8 , брат- ОСОБА_9 , іншого батька вона не знає, називає ОСОБА_5 татом, а себе ОСОБА_10 .
З 2018 року по сьогоднішній день, тобто вже 7 років, ОСОБА_4 з рідним батьком жодного разу не бачились, ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, та ігнорує її прохання та бажання. ОСОБА_11 , проживає разом, однією сім`єю з позивачем та її чоловіком, ОСОБА_5 та її братом ОСОБА_6 , в дусі поваги, піклування, турботи, любові та взаєморозуміння. Вона бажає мати спільне прізвище « ОСОБА_12 », та дуже про це мріє. Навчається ОСОБА_11 у 3 класі в Одеському ліцеї № 55 Одеської міської ради. Відвідує додаткові заняття з англійської мови, та заняття з повітряної гімнастики. На сьогодення є труднощі з реєстрацією місця проживання дитини, реалізацією бажань, потреб та інтересів дитини. У зв`язку з чим, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
21.02.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 175 - 177 ЦПК України.
25.02.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
21.03.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та витребувано докази.
09.04.2025 та 14.04.2025 від Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області надійшло два аналогічних за змістом листа, що зв`язок із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутній та відсутність інформації про свідоме нехтування батьківськими правами та недоведеність фактів, на які посилається ОСОБА_3 , комісія з питань захисту прав дитини Таїровської селищної ради Одеської області утрималась від голосування та враховуючи наведене надати висновок щодо позбавлення прав на даний час не уявляється можливим.
16.06.2025 від Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області надійшла заява про розгляд справи без їх участі.
16.06.2025 від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, а саме консультативний висновок № 05/25-к за результатами психологічного дослідження дитини від 13.06.2025.
17.06.2025 та 24.06.2025 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду від 21.02.2025 надійшло дві аналогічні за змістом відповіді, згідно яких останній раз ОСОБА_2 перетнув державний кордон України у напрямку «виїзд» 15.01.2022.
22.07.2025 від позивача надійшла заява про долучення доказів, а саме: відповідь Одеської районної державної (військової) адміністрації Одеської області на скаргу № СУ-18858209 від 21.05.2025; заява ОСОБА_1 від 10.07.2025; відповідь Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 15.07.2025; заява/пояснення ОСОБА_1 щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав; запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Таїровської селищної ради від 17.07.2025.
19.06.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
05.09.2025 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та долучення доказів, а саме скріншот переписки між позивачем та відповідачем, яка велась в месенджері «Viber» у період з 15.08.2025 по 17.08.2025, яка, на думку позивача, підтверджує байдужість відповідача до дитини, відсутність участі у вихованні, матеріальному забезпеченні та турботи, відсутність емоційного зв`язку з дитиною та відсутність бажання виправити ситуацію або взяти відповідальність.
14.08.2025 та 15.08.2025 на електронну пошту Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшли повідомлення, у яких він зазначає, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4 . Зауважує, що рішенням суду йому дали право бачитись з донькою, проте позивачка переховує дитину та перешкоджає побаченням. Крім того, він регулярно сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 , гроші приходять на офіційний рахунок, відправляє їх мати відповідача, бабуся ОСОБА_4
18.09.2025 сторони в судове засідання не з`явились.
Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином. Відзиву на позовну заяву не надходило.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 11.06.2014 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 519. Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
27.04.2018 рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб розірвано. Від шлюбу у колишнього подружжя є донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом із позивачем.
ОСОБА_1 зазначає, що 29.09.2018 вона уклала шлюб з ОСОБА_5 , та взяла прізвище чоловіка. З 2018 року позивач, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом однією сім`єю. В 2019 році від спільного шлюбу між позивачем та ОСОБА_5 народилася дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З раннього віку, ОСОБА_5 виховує ОСОБА_4 , як свою рідну дитину. Вона знає, що її мати- ОСОБА_7 , батько- ОСОБА_8 , брат- ОСОБА_9 , іншого батька вона не знає, називає ОСОБА_5 татом, а себе ОСОБА_10 .
05.12.2018 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні і визнання порядку та способу участі батька, який проживає окремо, у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Після набрання рішенням суду законної сили, ОСОБА_2 з дитиною не зустрівся, та по сьогоднішній день з дитиною не бачиться.
Частиною п`ятою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" визначено, що судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.
22.08.2024 рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/9227/24 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовлено в повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказував, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції»). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року вказував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року пункт 86). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства», пункт 87).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 позивач посилалася, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не приймає участі у її житті, не забезпечує необхідного утримання дитини та не цікавиться питаннями її освіти та здоров`я, зауважує, що дитина взагалі не знає батька.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У даному випадку, Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області зазначила про відсутність інформації про свідоме нехтування батьківськими правами та недоведеність фактів, на які посилається ОСОБА_3 , у зв`язку з чим комісія з питань захисту прав дитини Таїровської селищної ради Одеської області утрималась від голосування та враховуючи наведене не надала висновок щодо позбавлення батьківських прав.
У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доводи позивача про те, що відповідач жодним чином не опікується та не відвідує дитину, не турбується про матеріальне, моральне та фізичне виховання, питаннями освіти та здоров`я не цікавиться, не є належним доказом його свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, і необхідності застосування крайнього заходу.
За таких обставин, на переконання суду, підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.
При цьому суд наголошує, що відповідача має бути попереджено про обов`язок зміни ставлення до виховання дитини та слід роз`яснити, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як батька щодо доньки протягом розумного строку після ухвалення рішення, позивач може знову ініціювати питання про позбавлення його батьківських прав.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.
Враховучи наведене, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити відповідача про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання доньки та покладення на Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків у відношенні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 29.09.2025.
Суддя І.А. Павлик