Справа № 946/9416/24
Провадження № 2/946/135/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 вересня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої - судді: Бальжик О.І.
за участю секретаря: Дойчевої М.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку, -
І. Суть позовної заяви (стаття 175 ЦПК України)
1.1. 22.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком площею 54,9 кв. м, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення, без надання іншого житлового приміщення.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці на праві власності належить житловий будинок садибного типу, площею 54,9 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Приблизно у 1995 році сестра позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася з проханням дозволити їй проживання у зазначеному будинку разом зі своїм сином ОСОБА_2 . З огляду на родинні зв`язки та сімейні обставини, ОСОБА_1 надала згоду на їх проживання. Після смерті сестри ІНФОРМАЦІЯ_2 , її син залишився проживати у будинку вже зі своєю сім`єю, за домовленістю, що у разі потреби з боку власниці, він зобов`язується звільнити житло. Така потреба виникла після смерті чоловіка доньки позивачки, внаслідок чого вона змушена була разом із трьома неповнолітніми дітьми переїхати до найманого житла. Позивачка звернулася до ОСОБА_2 з проханням звільнити будинок, однак той відмовився. Станом на час подання позову стосунки між сторонами припинені, відповідач без погодження з власницею здійснив перебудову будинку. ОСОБА_1 нещодавно дізналася про наявність штрафу за самовільне будівництво, який була змушена сплатити самостійно, оскільки відповідач відмовився це зробити. Крім того, відповідач руйнує та псує житлове приміщення, систематично порушує правила співжиття, що унеможливлює спільне проживання в одному будинку. Протягом року відповідач не виконав вимогу про добровільне виселення та не знявся з реєстраційного обліку. У зв`язку з чим, позивачка була змушена звернутися до Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області для примусового зняття відповідача з реєстрації.
ІІ. Процедура та заяви (клопотання) учасників справи.
2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 22.11.2024 року, справа № 946/9416/24 передана на розгляд судді Бальжик О.І (а.с.30).
2.2. Ухвалою судді від 05.12.2024 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.33).
2.3. Ухвалою суду від 19.06.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.54).
2.4. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.
Позивачка та її представник звернулись із заявою про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність.
Відповідач причини неявки не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність не звертався.
2.5. Ухвалою суду від 25.09.2025 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку).
2.6. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
3.1. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування нерухомого майна №145 від 04.12.1992 року, ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, площею 54,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).
3.2. Як вбачається з примітки довідки №588, наданої 10.05.2024 року комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації»: згідно довідки №134 від 15.04.2024, виданої Лощинівським старостинським округом Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (1/1 частка). Станом на 01.01.2013 право власності не зареєстроване. Житлова прибудова літ «А1» побудована без дозвільних документів (а.с.17).
3.3. Згідно довідки №196, наданої 05.06.2024 року виконавчим комітетом Лощинівського старостинського округу Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, за адресою: АДРЕСА_1 , в погосподарській книзі № 1 (1991-1995 pоки) особовий рахунок № НОМЕР_1 був відкритий на ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ), також є запис завірений печаткою Лощинівської сільської ради про зміну голови домогосподарства згідно з договором дарування від 04.12.1992 року на ОСОБА_1 (а.с.20).
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду.
4.1. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
4.2. У відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
4.3. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
4.4. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
4.5. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
4.6. За змістом ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
4.7. Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб тощо.
4.8. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
4.9. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України).
4.10. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
4.11. Відповідно до статті 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.
4.12. З урахуванням вказаних вище норм права слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
4.13. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
4.14. У практиці Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно суспільний інтерес; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.
4.15. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Отже, під час вирішення справи про виселення особи, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.
4.16. Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених ст. 50 ЖК України вимог, що ставляться до житлових приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла. Також необхідно дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права особи на користування житлом. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається та засобами, які використовуються для її досягнення.
4.17. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦК України).
4.18. Під час розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач, у свою чергу, не надав суду жодних доказів того, що він правомірно, добросовісно та належним чином користується та проживає у будинку, який на праві власності належить позивачці, а також земельною ділянкою, на якій розташований даний будинок.
4.19.Приймаючи до уваги викладене, а також враховуючи, що відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем, договір купівлі-продажу тощо ст.ст.655, 810 ЦК України, ст.ст.61, 64 ЖК України), суд вважає, що виселення ОСОБА_2 зі спірного будинку буде пропорційним втручанням у світлі відповідних принципів ст. 8 Конвенції.
4.20. Відтак, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
4.21. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
Керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд,
1. Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) про виселення з житлового будинку, - задовольнити.
2. Усунути перешкоди у користуванні приватною власністю ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
4. Копії рішення направити для відома сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.І.Бальжик