ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 760/5680/25

провадження № 61-8748св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство оборони України, Державне підприємство Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А., від 18 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - МОУ), Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» (далі -

ДП «Агенція оборонних закупівель»), в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України генерал-лейтенанта ОСОБА_2

від 31 січня 2025 року № 4-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств);

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Агенція оборонних закупівель»;

- стягнути з ДП «Агенція оборонних закупівель» на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період

з 01 лютого 2025 року по 19 березня 2025 року в сумі 637 866,84 грн.

Інформація про рух справи в суді першої інстанції

2. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня

2025 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

3. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва, у складі судді

Кицюк В. С., від 14 квітня 2025 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

4. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вважав, що заявлений ОСОБА_1 спір підлягає розгляду в порядку господарського, а не цивільного судочинства, оскільки спір щодо припинення трудового договору виконавчого органу (директора) є спором, який виник із корпоративних відносин. Такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

5. Постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

6. Апеляційний суд врахував, що за правилами цивільного судочинства підлягають розгляду спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України).

7. У розглядуваній справі позивачка оскаржує своє звільнення з посади директора за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, а не за

пунктом 5 частини першої статті 41 цього кодексу, а тому спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. У касаційній скарзі ДП «Агенція оборонних закупівель» просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року, залишивши в силі ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

9. У липні 2025 року ДП «Агенція оборонних закупівель» подало касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року у справі № 760/5680/25.

10. Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи

№ 760/5680/25, які у серпні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у цивільній справі.

12. Стверджує, що у цій справі спір про звільнення позивачки з посади директора стосується оскарження рішення уповноваженого органу управління (Міністерства оборони України) та належить до корпоративних, а тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

13. Вважає, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року

у справі № 510/456/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18,

від 12 січня 2021 року № 127/21764/17.

14. Також звертає увагу, що електронний примірник оскарженої постанови апеляційного суду підписаний кваліфікованим електронним підписом лише одного судді.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

15. У серпні 2025 року МОУ подало відзив на касаційну скаргу, в якому, погоджуючись з доводами заявника, просить касаційну скаргу задовольнити. Наголошує, що оскаржуваний у цій справі наказ є актом уповноваженого органу управління щодо ДП «Агенція оборонних закупівель», а не трудовим розпорядженням.

Інформація про інші процесуальні звернення до Верховного Суду

16. Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Новікова В. О., про поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу ДП «Агенція оборонних закупівель», а поданий відзив залишено без розгляду.

17. 30 вересня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Новікова В. О., подала письмові пояснення, а ДП «Агенція оборонних закупівель» 01 жовтня 2025 рокуподало заяву, в якій просить відмовити в прийнятті вказаних письмових пояснень.

18. Колегія суддів не враховує письмові пояснення, подані ОСОБА_1 30 вересня 2025 року, оскільки за своїм змістом вони фактично є відзивом на касаційну скаргу, питання щодо прийняття якого вже вирішено ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2025 року.

Обставини справи, встановлені судами

19. Наказом тимчасово виконуючого обов`язки МОУ генерал-лейтенанта І. Гаврилюка від 31 січня 2025 року № 4-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств) ОСОБА_1 звільнено з посади директора

ДП «Агенція оборонних закупівель», згідно з пунктом 2 частини першої

статті 36 КЗпП України.

20. У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до МОУ,

ДП «Агенція оборонних закупівель», в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України генерал-лейтенанта ОСОБА_2

від 31 січня 2025 року № 4-ДП (по особовому складу керівників державних підприємств);

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Агенція оборонних закупівель»;

- стягнути з ДП «Агенція оборонних закупівель» на користь

ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період

з 01 лютого 2025 року по 19 березня 2025 року в сумі 637 866,84 грн.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

21. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

22. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

23. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

24. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

25. Частина перша статті 19 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

26. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

27. У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що 01 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого частину першу статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5: «припинення повноважень посадових осіб». Згідно з пояснювальною запискою до проєкту вказаного Закону передбачення такої підстави розірвання трудового договору забезпечить «можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб», а в якості компенсації для захисту інтересів останніх - мінімальний розмір вихідної допомоги у розмірі середньої заробітної плати за шість місяців.

З огляду на це під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення. Тому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади), слід враховувати, що:

- за правилами цивільного судочинства потрібно розглядати спори, у яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5

частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за

частиною третьою статті 99 ЦК України);

- до юрисдикції господарського суду належать спори, у яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). До 28 березня 2014 року, коли відповідно до підпункту 1 пункту 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року набрала чинності нова редакція пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, юрисдикція господарського суду поширювалася на вищевказані спори за участю господарських товариств, а з 28 березня 2014 року - за участю будь-яких юридичних осіб.

28. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 11 жовтня 2023 року передавав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 752/21453/20, для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня

2020 року у справі № 205/4196/18, з посиланням на необхідність конкретизації, що до господарської юрисдикції належать усі спори за позовом особи, яка звільнена з посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу) й оскаржує рішення органу, уповноваженого здійснювати управління цією юридичною особою, про звільнення з посади, оскільки за змістом та суттю правовідносини цих осіб є організаційно-управлінськими, стосуються реалізації частини третьої статті 99 ЦК України, а юрисдикція у таких спорах не може визначатись лише на підставі того, за якою статтею КЗпП України звільнений відповідний керівник.

29. Водночас, ухвалою від 22 лютого 2024 року Велика Палата Верховного Суду повернула справу № 752/21453/20 на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, мотивуючи це тим, що у постанові від 15 вересня 2020 року у справі

№ 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду вже сформулювала підхід щодо розмежування між цивільною та господарською юрисдикцією спорів про звільнення керівника юридичної особи, при цьому не відбулося змін у законодавстві чи у суспільних відносинах, що давало б вагомі підстави для відступу від вже сформованого висновку.

30. У розглядуваній справі апеляційний суд встановив, що звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП МОУ «Агенція оборонних закупівель» відбулося у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі

пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, а не за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

31. З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що спір у цій справі належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

32. Висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 березня 2024 року у справі

№ 908/1811/22, від 26 лютого 2025 року у справі № 686/32122/23, та не суперечать висновкам, на які заявник посилається у касаційній скарзі.

33. Доводи касаційної скарги про те, що у спірних правовідносинах спір про звільнення позивачки з посади директора стосується оскарження рішення уповноваженого органу управління (Міністерства оборони України) та належить до корпоративних, є безпідставними, оскільки звільнення позивачки на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України не зумовлює можливість його оскарження за правилами господарського судочинства.

34. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справ на новий розгляд, якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні.

35. Водночас посилання заявника на те, що електронний примірник постанови апеляційного суду підписаний кваліфікованим електронним підписом одного судді, не свідчить про наявність передбачених пунктом 3 частини першої статті 411 ЦПК України підстав для скасування судового рішення (див. постанову Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі

№ 753/12715/23).

36. В матеріалах справи наявна постанова Київського апеляційного суду

від 18 червня 2025 року, яка підписана усіма суддями, що брали участь в її ухваленні.

37. За таких обставин доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскарженого судового рішення.

38. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

39. Оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

40. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що апеляційний суд ухвалив оскаржене судове рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція оборонних закупівель» залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников