Справа № 355/554/25
Провадження № 2/355/565/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Баришівський районний суд Київської області, в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Верби Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Баришівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона ОСОБА_1 , 03 вересня 2022 року уклала з відповідачем по справі ОСОБА_2 шлюб, який був зареєстрований Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 03 вересня 2022 року складено відповідний актовий запис № 135, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим 03 вересня 2022 року Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Станом на день подання цього позову шлюб не розірвано, проте 13 березня 2025 року ОСОБА_2 подав до Баришівського районного суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу (справа № 355/492/25).

Під час перебування у шлюбі, 04 листопада 2022 року чоловіком, ОСОБА_2 , було укладено Договір позики грошей, згідно якого він позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 239 394 грн. 88 коп. та зобов`язався повернути їх до 04 листопада 2023 року.

Також під час перебування у шлюбі, за кошти, позичені згідно вищевказаного Договору позики, 04 листопада 2022 року ними було набуто спірне майно:

-житловий будинок (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 78,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого становила 109 974 грн. 99 коп.;

-земельну ділянку кадастровий № :08:025:0211, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої становила 92 445 грн. 42 коп. (договір купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Каліщуком Є.В. 04 листопада 2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 487;

-земельну ділянку кадастровий № :08:025:0210, площею 0,11 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої становила 16 912 грн. 86 коп. (договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Каліщуком Є.В. 04 листопада 2022 року зареєстрований в реєстрі за № 488.

Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за чоловіком, ОСОБА_2 , проте вказане спірне майно являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її, ОСОБА_1 , власністю та власністю її чоловіка ОСОБА_2 .

Крім того, під час укладення та посвідчення зазначених договорів купівлі-продажу позивач, ОСОБА_1 , давала свою згоду на придбання нерухомого майна в спільну сумісну власність подружжя.

Перебуваючи в шлюбі, відповідно до умов Договору позики, вони повертали ОСОБА_3 грошові кошти, позичені для придбання вищевказаного житлового будинку та земельних ділянок, використовуючи кошти, отримані як заробітна плата, що відповідно до ч.2 ст. 61 Сімейного кодексу України є об`єктом права спільної сумісної власності.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, який просить задовільнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.04.2025р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. 15.09.2025 року подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує частково. Просить суд в частині виділення у власність ОСОБА_2 : 1/2 частини житлового будинку (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 78,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 109 974 грн. 99 коп.); 1/2 частини земельної ділянки кадастровий № :08:025:0211, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 92 445 грн. 42 коп.); 1/2 частини земельної ділянки кадастровий № :08:025:0210, площею 0,11 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 16 912 грн. 86 коп.). Судові витрати просить залишити за нею.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволенні позову не заперечував.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог с конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

03 вересня 2022 року ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_2 . Шлюб було зареєстровано Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 03 вересня 2022 року складено відповідний актовий запис № 135, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим 03 вересня 2022 року Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ( а.с. 11).

Під час перебування у шлюбі, 04 листопада 2022 року чоловіком, ОСОБА_2 , було укладено Договір позики грошей, згідно якого він позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 239 394 грн. 88 коп. та зобов`язався повернути їх до 04 листопада 2023 року ( а.с. 12).

Під час перебування у шлюбі, за кошти, позичені згідно вищевказаного Договору позики, 04 листопада 2022 року ними було набуто спірне майно:

-житловий будинок (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 78,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого становила 109 974 грн. 99 коп.;

-земельну ділянку кадастровий № :08:025:0211, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої становила 92 445 грн. 42 коп. (договір купівлі-продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Каліщуком Є.В. 04 листопада 2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 487;

-земельну ділянку кадастровий № :08:025:0210, площею 0,11 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої становила 16 912 грн. 86 коп. (договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Каліщуком Є.В. 04 листопада 2022 року зареєстрований в реєстрі за № 488 ( а.с. 13-17).

Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за чоловіком, ОСОБА_2 ( а.с. 18-20).

Під час укладення та посвідчення зазначених договорів позики та купівлі-продажу позивач, ОСОБА_1 , давала свою згоду на придбання нерухомого майна в спільну сумісну власність подружжя ( а.с. 12, 13-17).

Перебуваючи в шлюбі, відповідно до умов Договору позики, вони повертали ОСОБА_3 грошові кошти, позичені для придбання вищевказаного житлового будинку та земельних ділянок, використовуючи кошти, отримані як заробітна плата ( а.с. 21-31), що відповідно до ч.2 ст. 61 Сімейного кодексу України є об`єктом права спільної сумісної власності.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Згідно з приписами частини 3 статті 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу майно є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

У відповідності до положень частин 1 та 2 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з приписами статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом частини 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до частини 6 статті 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести подія тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом.

15.09.2025 року до суду від позивача надійшла заява, в якій вона просить залишити позовну заяву в частині виділення у власність ОСОБА_2 : 1/2 частини житлового будинку (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 78,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 109 974 грн. 99 коп.); 1/2 частини земельної ділянки кадастровий № :08:025:0211, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 92 445 грн. 42 коп.); 1/2 частини земельної ділянки кадастровий № :08:025:0210, площею 0,11 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 16 912 грн. 86 коп.), залишити без розгляду, а також судові витрати залишити за нею.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Залишення позовної заяви без розгляду частково не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд вважає, що заявлене клопотання про залишення позовної заяви в частині позовних вимог позивача без розгляду підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 2 193, 34 грн.

Водночас, в своїй заяві від 15.09.2025 року позивач просить витрати по сплаті судового збору при подачі позовної заяви до суду залишити за нею.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,( РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) право власності в порядку поділу спільного майна подружжя:

- 1/2 частину житлового будинку (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 78,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 109 974 грн. 99 коп.);

-1/2частину земельної ділянки кадастровий № :08:025:0211, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 92 445 грн. 42 коп.);

- 1/2 частину земельної ділянки кадастровий № :08:025:0210, площею 0,11 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 16 912 грн. 86 коп.).

Позовні вимоги в частині виділення у власність ОСОБА_2 : 1/2 частини житлового будинку (садибного типу) з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 78,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 109 974 грн. 99 коп.); 1/2 частини земельної ділянки кадастровий № :08:025:0211, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 92 445 грн. 42 коп.); 1/2 частини земельної ділянки кадастровий № :08:025:0210, площею 0,11 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 16 912 грн. 86 коп.), залишити без розгляду.

Судові витрати залишити за позивачем - ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева