справа № 2-570/12
головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Глухової О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року у справі за заявами про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення по цивільній справі за позовною заявою прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового господарства та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2011 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі - Києво-Святошинська РДА), Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , про визнання незаконними та скасування розпряжень, рішень сесії ради, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року позов заступника прокурора Київської області задоволено частково.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року апеляційні скарги першого заступника прокурора Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні первісного позову про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та їх скасування і задоволення зустрічних вимог про визнання добросовісними набувачами скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та їх скасування задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року касаційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_39 та першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відхилено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в частині, залишеній без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року, та рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року заяву заступника Генерального прокурора України задоволено частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в частині вимог прокурора про витребування земельних ділянок скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року позов прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» задоволено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року у задоволенні клопотання Прокуратури Київської області про закриття касаційного провадження відмовлено.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_13 - ОСОБА_40 залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в нескасованій частині рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року та постановою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року і рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року в нескасованій частині постановою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року залишено без змін (провадження № 61-3280св19).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 червня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_41 - адвоката Шеховцова О.Д., апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката Мех Н.В. та апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діяв адвокат Шеховцов О.Д., та касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в інтересах яких діяв адвокат Мех Н.В., залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2021 року залишено без змін.

У травні 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Кухарук В.О. звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року у цивільній справі № 2-570/12 за позовом прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового господарства та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

У даній заяві заявник просив переглянути вказане рішення за нововиявленими обставинами відповідно до п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, вказуючи на те, що 19 травня 2023 року рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень право власності на земельну ділянку, зареєстроване за Державою, Орган влади Кабінет Міністрів України. Підстава реєстрації права власності (реєстрації переходу права власності): рішення суду. Рішенням суду від 07 червня 2018 року витребувано на користь держави з володіння ОСОБА_3 земельну ділянку, яка на час її витребування була сформована із купленої від продавця - другого набувача земельної ділянки, який купив її у першого набувача, котрий отримав цю ділянку 20 грудня 2007 року, що було посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку.

Вказував, що чинним законодавством України, яке діяло в 2007 році, державна реєстрація права власності на земельну ділянку не була передбачена. Частиною 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в чинній на той час редакції) передбачалось, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельними ділянками посвідчується державними актами. Форми державного акта затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Звертав увагу, що станом на 07 червня 2018 року минуло більше десяти років з дати передачі земельної ділянки першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність і вказана земельна ділянка не належить до об`єктів, щодо яких ч. 3 ст. 388 ЦК України встановлені обмеження, а отже в силу Закону від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ відпала підстава витребування вказаної ділянки на користь держави.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року у відкритті провадження за заявою представника ОСОБА_3 - адвоката Кухарука Владислава Олександровича про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Також у травні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кухарук В.О. звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року у цивільній справі № 2-570/12 за позовом прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового господарства та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

У даній заяві заявник просив переглянути вказане рішення за нововиявленими обставинами відповідно до п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, вказуючи на те, що 10 червня 2023 року з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо,що на час винесення судового рішення та на час набуття у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,2499 га, кадастровий номер :01:014:0106, за адресою: АДРЕСА_1 , вона не належала до земель лісогосподарського призначення, оскільки мала і має цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З Інформації з Державного реєстру речових прав вбачається, що вказана інформація внесена до Реєстру 3 травня 2023 року 15:10:51, ОСОБА_48 , Виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, індексний номер 67489837. Підстава: рішення суду: серія і номер: 2-570/12, виданий 7 червня 2018 року, видавник: Києво-Святошинський районний суд Київської області; постанова суду: серія і номер: 2-570/12, виданий 5 квітня 2023 року, видавник: Верховний Суд виданий 7 червня 2018 року, видавник: Київський апеляційний суд.

Вказував, що рішенням суду від 07 червня 2018 року витребувано на користь держави з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, яка на час її витребування була сформована із купленої від продавця - третього набувача земельної ділянки, який купив її в третього набувача, котрий отримав цю ділянку 12 жовтня 2012 року, що було посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку. Чинним законодавством України, яке діяло в 2007 році, державна реєстрація права власності на земельну ділянку не була передбачена. Частиною 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в чинній на той час редакції) передбачалось, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельними ділянками посвідчується державними актами. Форми державного акта затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зазначав, що станом на 19 травня 2023 року минуло більше десяти років з дати передачі земельної ділянки першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність і вказана земельна ділянка не належить до об`єктів, щодо яких ч. 3 ст. 388 ЦК України встановлені обмеження, а отже в силу Закону від 12 березня 2025 року № 4292-1Х відпала підстава витребування вказаної ділянки.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року у відкритті провадження за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Кухарука Владислава Олександровича про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Також у травні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кухарук В.О. звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року у цивільній справі № 2-570/12 за позовом прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового господарства та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

У даній заяві заявник просив переглянути вказане рішення за нововиявленими обставинами відповідно до п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, вказуючи на те, що 06 травня 2023 року рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень право власності на земельну ділянку площею 0,3971 га з кадастровим номером :01:014:5147 зареєстроване за Державою, Орган влади Кабінет Міністрів України. Підстава реєстрації права власності (реєстрації переходу права власності): рішення суду. 23 травня 2023 року рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:014:5141 зареєстроване за Державою, Орган влади Кабінет Міністрів України. Підстава реєстрації права власності (реєстрації переходу права власності): рішення суду. Рішенням суду від 07 червня 2018 року, яке набрало законної сили 07 червня 2021 року, витребувано на користь держави з володіння ОСОБА_2 дві земельні ділянки, які на час її витребування були сформовані із куплених від продавців - других набувачів земельної ділянки.

Вказував, що перші набувачі отримали ділянки відповідно 19 грудня 2007року та 28 грудня 2007 року, що було посвідчене державними актами на право власності на земельну ділянку. Чинним законодавством України, яке діяло в 2007 році, державна реєстрація права власності на земельні ділянки не була передбачена. Частиною 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в чинній на той час редакції) передбачалось, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельними ділянками посвідчується державними актами. Форми державного акта затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зазначав, що станом на 07 червня 2018 року минуло більше десяти років з дати передачі земельної ділянки першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність і вказані земельні ділянки не належить до об`єктів, щодо яких ч. 3 ст. 388 ЦК України встановлені обмеження, а отже в силу Закону від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ відпала підстава витребування вказаних ділянок від ОСОБА_2 на користь держави.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року у відкритті провадження за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Кухарука Владислава Олександровича про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись із указаними ухвалами представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_49 звернувся до суду із апеляційними скаргами, в яких просить скасувати ухвали суду першої інстанції від 19 травня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних скарг вказує, що в рамках даної судової справи рішення суду першої інстанції переглядалося, як Київським апеляційним судом, так і Верховним Судом.Суд касаційної інстанції виніс постанову в рамках цієї судової справи - 5 квітня 2023 року, отже моментом закінчення розгляду справи є - 5 квітня 2023 року.

У зв`язку з зазначеним вважає, що з системного тлумачення ст. 423,424,425 ЦПК України вбачається, що перегляду за нововиявленими обставинами підлягає судове рішення, яким остаточно було вирішено питання про задоволення, чи відмову у задоволенні позовних вимог позивача (повністю чи частково). При цьому таке рішення має вважатися таким, що закінчило розгляд судової справи.

Вважає, що розгляд судової справи закінчується постановою суду апеляційної, чи касаційної інстанції у випадку якщо скарга на судове рішення суду першої інстанції була подана.Отже, рішення суду першої інстанції набуває статусу такого, що закінчило розгляд судової справи для положень ч. 1 ст. 423 ЦПК України у випадку, якщо постановою суду апеляційної, чи касаційної інстанції його було залишене в силі та без змін, за умови подання скарг на зазначене судове рішення.

На думка скаржника, трьохрічний строк, передбачений п. 1 ч. 2 ст. ст. 424 ЦПК України, розпочав свій перебіг не з моменту ухвалення постанови Київським апеляційним судом, як про це зазначив суд першої інстанції, а з моменту остаточного закінчення розгляду справи Верховним Судом, який був вчинений 5 квітня 2023 року.

Відзив на апеляційні скарги до Київського апеляційного суду не находив.

У судовому засіданні представник прокуратури - Лукянчук А.В. просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвали суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Кухарук В.О. просив апеляційні скарги задовольнити, ухвали суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову та електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду та супровідними листами.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що із такою заявою заявники звернулися до суду із пропуском строку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки його зроблено на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та такий висновок у повній мірі відповідає вимогам процесуального права з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Частинами першою та другою статті 425 ЦПК України встановлено, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України, з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Судом встановлено, що у листопаді 2011 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі - Києво-Святошинська РДА), Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , про визнання незаконними та скасування розпряжень, рішень сесії ради, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року позов заступника прокурора Київської області задоволено частково.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року апеляційні скарги першого заступника прокурора Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 задоволено частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні первісного позову про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та їх скасування і задоволення зустрічних вимог про визнання добросовісними набувачами скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та їх скасування задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року касаційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_39 та першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України відхилено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в частині, залишеній без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року, та рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року заяву заступника Генерального прокурора України задоволено частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в частині вимог прокурора про витребування земельних ділянок скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року позов прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» задоволено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року у задоволенні клопотання Прокуратури Київської області про закриття касаційного провадження відмовлено.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_13 - ОСОБА_40 залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в нескасованій частині рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року та постановою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року і рішення Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2015 року в нескасованій частині постановою Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року залишено без змін (провадження № 61-3280св19).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 червня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_41 - адвоката Шеховцова О.Д., апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката Мех Н.В. та апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діяв адвокат Шеховцов О.Д., та касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , в інтересах яких діяв адвокат Мех Н.В., залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2021 року залишено без змін.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року, яке заявники просили переглянути за нововиявленими обставинами, набрало законної сили 7 червня 2021 року. Отже, із заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами сторони мали право звернутися в межах трирічного строку, перебіг якого розпочався з 7 червня 2021 року та закінчився 7 червня 2024 року.

У травні 2025 року заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із заявами про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року у цивільній справі №2-570/12.

Таким чином, заявники пропустили строк, встановлений п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України, для подання заяви про перегляд судового рішення від 7 червня 2018 року у цивільній справі № 2-570/12 за нововиявленими обставинами з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що ч. 3 ст. 424 ЦПК України передбачено, що строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Отже, поновленню підлягає лише тридцятиденний строк (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України) у межах трирічного строку, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України, а відповідно такий трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, є присічним і поновленню не підлягає. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Таким чином, ураховуючи ту обставину, що строк, визначений п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України, відповідно до вимог ч. 3 ст. 424 ЦПК України не може бути поновлений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року у цивільній справі №2-570/12, яке набрало законної сили 7 червня 2021 року.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 січня 2020 року у справі № 2-3923/11, від 30 січня 2020 року у справі № 261/4637/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 753/11003/13-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 2-1014/98.

У цих справах Верховний Суд вказав, що недотримання умови щодо подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили є підставою для відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку. Вказаний строк є присічним і поновленню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що в рамках даної судової справи рішення суду першої інстанції переглядалося, як Київським апеляційним судом, так і Верховним Судом.Суд касаційної інстанції виніс постанову в рамках цієї судової справи - 5 квітня 2023 року, отже моментом закінчення розгляду справи є - 5 квітня 2023 року колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки як було вказано вище згідно з п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України, з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Частинами першою та другою статті 273 ЦПК України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, строк має обраховуватись не з часу закінчення розгляду справи, а саме з дня набрання судовим рішенням законної сили. В даному випадку з дня винесення постанови Київського апеляційного суду від 7 червня 2021 року.

Відтак установивши, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подано з пропуском трьохрічного строку після набранням ним законної сили, як це передбачено п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження у справі за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року у цивільній справі №2-570/12, оскільки такі заяви ними подано з пропуском строку, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України, та такий строк є присічним і поновленню не підлягає.

Таким чином ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності скасування ухвали суду про відмову у відкритті провадження у справі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані ухвали суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому ухвали відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги заявникові не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2025 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба