Ухвала

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 953/2463/21

провадження № 61-14206св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

треті особи: державне підприємство «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 як особи, яка не брала участі у справі, на постанову Харківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у складі колегії суддів Тичкової О. Ю., Мальованого Ю. М., Пилипчук Н. П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: державне підприємство «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості», ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Позов обґрунтовував тим, що з 2010 року він проживає в квартирі зі згоди попередніх наймачів, які у 2011 році виїхали на заробітки за кордон та залишились там на постійне проживання. Позивач фактично проживає у квартирі, сплачує усі комунальні послуги, робив капітальний та поточний ремонт, підтримує квартиру у житловому стані, проводить поточні роботи стосовно газопостачання квартири (заміна газопроводу). Зазначене підтверджується квитанціями, фіскальними чеками та показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до вказаного позивач просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Ляха М. Ю. рішенням від 23 вересня 2022 року позов задовольнив.

Визнав за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 79,40 кв. м і житловою площею 52,60 кв. м.

Рішення мотивовано тим, що позивач надав суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном протягом понад 10 років.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 27 квітня 2023 року задовольнив клопотання керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова та залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 - на стороні позивача, державне підприємство «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості» (далі - ДП «ГИПРОКОКС») - на стороні відповідача.

Харківський апеляційний суд постановою від 07 вересня 2023 року апеляційні скарги ДП «ГИПРОКОКС» та керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова задовольнив.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2022 року скасував та ухвалив нове.

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку набувальної давності залишив без задоволення.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ДП «ГИПРОКОКС» та Київської окружної прокуратури м. Харкова по 21 649,50 грн судового збору, сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач в обґрунтування позову зазначав, що став проживати у квартирі з 2010 року зі згоди попередніх наймачів, а отже знав хто є володільцем квартири. Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо в момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю. Позивач був обізнаний як про наймача квартири, так і її власника - територіальну громаду Харківської міської ради, а сам по собі факт проживання, утримання майна в належному стані та здійснення оплати житлово-комунальних послуг не є безумовною підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 ,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 надіслала касаційну скаргу, проте Верховний Суд ухвалою від 27 листопада 2023 року повернув заявнику вказану касаційну скаргу.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 20 жовтня 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 у справі, витребував її із Київського районного суду м. Харкова.

28 листопада 2023 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі ОСОБА_3 посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц, у постановах Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 725/1824/20, від 16 серпня 2023 року у справі № 201/1669/21 та інших.

У касаційній скарзі зазначається, що апеляційний суд розглянув справу без залучення іпотекодержателя ОСОБА_3 якому відповідно до договору іпотеки від 11 травня 2023 року ОСОБА_2 як іпотекодавець передала в іпотеку спірну квартиру.

Матеріали справи не містять доказів володіння ДП «ГИПРОКОКС» спірною квартирою.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що трикімнатна ізольована квартира за адресою: АДРЕСА_2 включена до числа службових ДП «ГИПРОКОКС» з 15 серпня 1973 року. В період з 11 листопада 1974 року по 05 травня 1989 року у вказаній квартирі була зареєстрована ОСОБА_6 , 1926 року народження, яка була знята з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку з вибуттям на постійне місце проживання до квартири АДРЕСА_3 .

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Європейський суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Bruаlla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, п. 33).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Отже, законодавець визначає коло осіб, наділених процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 32/77т, якою також закрито касаційне провадження з тих самих підстав, указано, що особи, які не брали участі у справі, можуть оскаржити рішення суду лише за умови, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відтак передумовою реалізації такими особами їх права на оскарження судового рішення є матеріально-правова заінтересованість цих осіб, тобто їх власна, особиста заінтересованість у конкретному результаті розгляду спору судом.

Отже, особи, які не брали участі у справі, можуть оскаржити рішення суду лише за умови, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Питання про те, чи є судове рішення таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту таких судових рішень.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 908/1141/15-г, від 15 травня 2020 року у справі № 904/897/19 та від 21 серпня 2024 року у справі № 914/2444/23.

Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, ОСОБА_3 як особа, яка не брала участі у справі, посилається на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду стосується його прав та інтересів, так як він є іпотекодержателем спірної квартири відповідно до договору іпотеки від 11 травня 2023 року, за яким ОСОБА_2 як іпотекодавець передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Проте, предметом цього позову є визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру за набувальною давністю. Тобто у вказаній справі не вирішується питання щодо чинності іпотеки на спірну квартиру.

З огляду на викладене, оскільки після відкриття касаційного провадження Верховний Суд встановив, що оскаржуваною постановою Харківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , тому касаційне провадження за його касаційною скаргою підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 як особи, яка не брала участі у справі, на постанову Харківського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: державне підприємство «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості», ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку набувальної давності закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров