Дата документу 24.09.2025 Справа № 336/4729/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4729/24
Провадження №22-ц/807/182/25
Головуючий в 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Гончар М.С.,
секретарКамалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року представник позивача Літвінова Т.А. в інтересах Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою сформованою в системі «Електронний суд» до ОСОБА_1 , в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року у сумі 16842,55 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить вказане нежитлове приміщення, у яке Концерн «МТМ» надає послуги з постачання теплової енергії. Позивачем за вказаною адресою за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року було надано послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 16842,55 гривень. Відповідачем за вказаний період нарахування не сплачувались, тому сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становить 16842,55 гривень, яку представник позивача просив стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2422,40 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 у філії АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, ) суму заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 16842,55 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (р/р НОМЕР_2 , МФО 320478, банк ПАТ АБ «Укргазбанк», ) судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідачка є власницею лише 33/500 часток нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 і вважає, що має сплачувати послуги позивача пропорційно своїй частці власності.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до даних інформаційної довідки №321127098 від 26.01.2023 є співвласницею (на праві спільної часткової власності) нежитлового приміщення №169, загальною площею 295,6 кв.м. (розмір частки 33/500) у будинку АДРЕСА_2 , р.№ 101 на підставі рішення державного реєстратора Скурідіна Ю.Г. Департаменту реєстраційних послуг ЗМР про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45049544 від 15.01.2019 та рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/4340/17 від 13.09.2018.

26.04.2021 року між КОНЦЕРНОМ «МТМ» та ОСОБА_1 був укладений Договір №345651 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячою води, згідно розділу 30 Договору (надалі - договір), виконавець зобов`язувався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленим тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (копія договору додається). Відповідно до Договору було визначено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладено для об`єкту за адресою: АДРЕСА_3 , нежитлового приміщення 169, підвалу літ.А-14.

З позову вбачається та не було спростовано відповідачем, що приміщення 169, підвалу літ.А-14 в будинку АДРЕСА_2 оснащено приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитловнх приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку.

Пунктом 5 Договору зазначено, що Виконавець (Позивач) зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Відповідно пункту 11 Договору обсяг, спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.

Згідно пункту 32 Договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пунктом 34 Договору визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до пункту 38 Договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.

Відповідно до наявного розрахунку заборгованості за договором №345651, споживач ОСОБА_1 за період з 01.11.2018 по 01.04.2021 має заборгованість за надану теплову енергію для здійснення опалення нежитлового приміщення у сумі 16842,55 гривень. В рахунок зазначеної суми заборгованості станом на час розгляду справи відповідних платежів відповідачкою не здійснено, доказів протилежного суду не надано. У справі міститься й інформація щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за вказаним договором, що свідчить про обсяг спожитої теплової енергії, крім того, позивачем надані рахунки за поставлену теплову енергію із детальною розшифровкою обсягу постачання та нарахованих сум, включених до розміру заборгованості.

Факт надання Концерном «МТМ» послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться належне відповідачу приміщення підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Концерном було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення у багатоквартирному житловому будинку.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявні договірні відносини з приводу надання послуг з постачання теплової енергії, на підставі Типового індивідуального Договору № 345651, на підставі якого позивачем проводились нарахування. Відповідачем після придбання у власність вищевказаного нежитлового приміщення, не було спростовано отримання послуг від Концерну, чи отримання послуг неналежної якості, як і не було визнано недійсним положення Типового індивідуального Договору № 345651, на підставі якого позивачем проводились нарахування та на підставі якого позивачем надавалися послуги у нежиле приміщення 169, підвалу літ.А-14 у будинку АДРЕСА_2 . Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, позивач виконує в повному обсязі, що не було спростовано відповідачкою. Відповідач, у свою чергу, порушив свої зобов`язання та своєчасно не вносив оплату за спожиті комунальні послуги, у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 16842,55 гривень, яка підлягає стягненню у повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції посилався на пункти договору укладеного між сторонами у справі, які не співпадають за змістом з пунктами такого договору долученого до матеріалів справи, а тому в цьому контексті мотивувальна частина рішення підлягає зміні.

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року за № 2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», (надалі Правила), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 19 Законом України «Про теплопостачання» передбачено, що Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником 33/500 частки нежитлового приміщення 169, підвалу літ.А-14 площею 295,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .

26.04.2021 року між КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» та ОСОБА_1 був укладений Договір №345651 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячою води, який діє з 01.11.2018 року згідно п.30 Договору.

Відповідно до умов договору виконавець зобов`язувався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п.2 Договору було визначено, що надання послуг з централізованого опалення укладено для об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлового приміщення 169, підвалу літ.А-14, опалювальною площею 32,3 кв.м.

Нарахування оплати за послуги опалення саме на площу 32,3 кв.м підтверджується і наданим на вимогу суду апеляційної інстанції розрахунком теплової енергії за вказаним нежитловим приміщенням.

Зважуючи на викладене, слід зазначити, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа нежитлового приміщення 169, підвалу літ.А-14 за адресою: АДРЕСА_2 складає - 295,6 кв.м. Нарахування за послуги теплопостачання здійснено позивачем лише на 32,3 кв.м опалювальної площі такого приміщення, тобто не на всю площу приміщення, як це зазначено в апеляційній скарзі. При цьому доказів, що опалювальна площа 32.3 кв.м не відповідає частці 33/500 у праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , суду надано не було, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

За період листопад 2018 року - квітень 2021 року КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» надав споживачеві послуги з централізованого опалення на загальну суму 16842,55 грн. Вартість зазначених послуг сплачена відповідачем не була.

Об`єкт надання послуг знаходиться у житловому будинку, який обладнаний системою централізованого опалення, тож факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів та відповідно до яких КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжя. (зазначені рішення є у публічному доступі на сайті ЗМР).

Розрахунковим періодом між сторонами є календарний місяць, а підставою для розрахунків між КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» та Споживачем є акти приймання передачі наданих послуг, рахунки, акти звірки взаємних розрахунків.

Згідно п. 12. Договору, Виконавець здійснює підготовку Е-документів (Акти приймання передачі наданих послуг, Рахунки, Акти звірки взаєморозрахунків), підписує їх з використанням ЕП та направляє Споживачу не пізніше 13 число місяця. Е-документи (Акти приймання передачі наданих послуг, Рахунки, Акти звірки взаєморозрахунків) вважаються прийнятими і набирають чинності у випадку, якщо Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання не відхилив та не надіслав Виконавцю мотивованої відмови таких Е-документів. Мотивована відмова надсилається Споживачем через механізм відхилення Е-документа з обов`язковим наданням коментарів про обґрунтовані причини такого відхилення.

Споживач, згідно підпункту 1 пункту 16 Договору, зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. Споживач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання передачі теплової енергії на адресу КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» не надав. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими Позивачем до оплати за відповідні періоди. Отже, оформлені акти вважаються погодженими та є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Згідно Закону України «Про теплопостачання» серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів (ст.24).

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198 (надалі Правила), Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40).

Позивач надсилав на адресу Відповідача претензію щодо погашення суми заборгованості. Однак сума заборгованості у добровільному порядку погашена не була.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття оскаржуваного рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з приводу обґрунтованості нарахування заборгованості за надані послуги у зазначеному розмірі, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2024 року у цій справі змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 25 вересня 2025 року.

Судді: С. В. Кухар

Е. А. Онищенко

М. С. Гончар