УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Стратегія» - адвоката Зубко Анастасії Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі № 369/17588/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Стратегія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання житлового будинку предметом іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Стратегія» адвокат Зубко Анастасія Олександрівна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання житлового будинку предметом іпотеки.

З метою забезпечення позову разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позовних вимог.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача посилається на те, щоДану позовну заяву було подано у зв`язку з тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/11834/22 від 09 серпня 2023 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року та Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2024 року, позов ТОВ «Юридична компанія «Стратегія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання прав іпотекодержателя було задоволено та визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Стратегія» права іпотекодержателя за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, Ященко П.В., за реєстровим номером № 14864 від 07 грудня 2005 року, стосовно об`єкту нерухомого майна, а саме: земельної ділянки за кадастровим номером :01:056:0020 (попередній кадастровий номер :02:003:0015), площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником та іпотекодавцем якої є ОСОБА_1 , яка належить йому на підставі договору дарування земельної ділянки за кадастровим номером :01:056:0020, площею 0,1500 г, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 05 квітня 2013 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О. та зареєстровано в реєстрі за № 330, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Під час розгляду судової справи № 369/11834/22 стало відомо, що на вказаній земельній ділянці побудовано житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (далі спірний будинок).

Так, як виявилось під час розгляду справи, ОСОБА_3 було самовільно побудовано житловий будинок в АДРЕСА_1 , без одержання відповідного дозволу Гатненської сільської ради та оформлення технічної документації, а тому ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується Протоколом № 532 про самовільне будівництво будинків та споруд від 25 липня 2007 року.

Рішенням Виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 31 липня 2007 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на самовільно побудований двоповерховий житловий будинок розміром 14,48х13,27 м., з житловою площею 101,2 кв.м., загальною площею 379,1 кв.м. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 на земельній ділянці площею 1500 кв.м., яка закріплена за ним згідно державного акта про право власності на землю та дозволити приймальній комісії прийняти в експлуатацію вказаний житловий будинок.

21 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:056:0020. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1711.

05 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_2 безоплатно передала у власність, а ОСОБА_1 прийняв у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:056:0020, яка дарується одночасно з вказаним житловим будинком. Вказаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 333.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 431943737 від 18 червня 2025 року, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Також зазначає, що 07 грудня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/3767/81/23007 від 05 грудня 2005 року, відповідно до якої пункт 5.7 кредитного договору доповнено наступним змістом: «Протягом 90 календарних днів з моменту підписання кредитного договору та договору іпотеки від 07.12.2005 року надати в забезпечення зобов`язань додаткове майно, а саме житловий будинок, котрий знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нотаріально посвідчити Договір іпотеки».

Таким чином, на земельній ділянці, що є предметом договору іпотеки, на яку в подальшому визнано право іпотекодержателя за ТОВ «ЮК «Стратегія» рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 серпня 2023 року № 369/11834/22, будувався житловий будинок на момент укладення договору іпотеки.

Оскільки на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, було визнано права іпотекодержателя за ТОВ «ЮК «Стратегія», товариство звернулось із позовною заявою про визнання житлового будинку предметом іпотеки.

Як зазначає представник позивача, відповідач-1 може в будь-який момент відчужити житловий будинок, а тому є необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок. Звертає увагу суду на те, що Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 369/11834/22 від 09 серпня 2023 року було встановлено обставини, які свідчать про недобросовісність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як при укладенні договору купівлі продажу земельної ділянки від 21 жовтня 2011 року так і при укладенні договору дарування від 05 квітня 2013 року, що на думку представника позивача дає обґрунтовані підозри вважати, що відповідач-1 буде вчиняти спроби уникнути виконання судового рішення у разі задоволення вказаного позову.

Крім того, у разі незастосування заходів забезпечення позову може бути нанесена шкода інтересам третіх осіб (покупців), оскільки у разі продажу житлового будинку, який є предметом іпотеки, усі подальші угоди, за якими буде відчужений житловий будинок будуть визнані недійсними і покупцям необхідно буде докласти значних зусиль для повернення коштів, сплачених за житловий будинок.

На думку представника позивача, запропонований вид забезпечення позову є співмірним, повністю відповідає предмету позову, унеможливить поджальший перехід права власності на спірне нерухоме майно до інших осіб та забезпечить збереження існуючого становища до закінчення розгляду даної справи по суті.

На підставі викладеного, представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_2 (на момент реєстрації права власності за ОСОБА_1 - Києво-Святошинського району) Київської області, загальною площею 378,5 м.кв., житловою площею 101,4 м.кв., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:056:0020 (попередній кадастровий номер :02:003:0015), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0.15 га, до розгляду справи по суті.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення позову може призвести до відчуження спірної житлової квартири будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірну житлову квартиру, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

З поданої заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що у разі прийняття рішення про визнання житлового будинку предметом іпотеки на користь позивача, можуть виникнути труднощі у подальшому при виконанні такого рішення.

Таким чином, позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок та предметом позовних вимог, оскільки, застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому, можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки, матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також, в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві позивача, а саме: накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 378,5 м.кв., житловою площею 101,4 м.кв., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:056:0020 (попередній кадастровий номер :02:003:0015), є співмірним із заявленими позовними вимогами, суддя вважає за доцільне вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене спірне майно.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Стратегія» - адвоката Зубко Анастасії Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі № 369/17588/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Стратегія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання житлового будинку предметом іпотеки, задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 378,5 м.кв., житловою площею 101,4 м.кв., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:056:0020, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0.15 га, до розгляду справи по суті.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформація про стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Стратегія», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Каховська, буд. 56, кв. 188.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Інна ФІНАГЕЄВА