Провадження № 2/201/952/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 вересня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі Тоцькій Л.В.,

розглянувши у загальному позовному провадженні з викликом сторін в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маслак І.П. зазначає, що 01.06.2024р. о 10 годині 40 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ГАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки транспортного засобу внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Subaru OUTBACK» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , від чого даний автомобіль змістився вперед і скоїв наїзд на автомобіль «Кіа» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , який також змістився вперед та скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_4 (на синьому фоні) під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2024р. ОСОБА_2 визнано винуватим за порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України та ст. 124 КУпАП.

Зауважує, що водій автомобіля «Subaru OUTBACK» - позивач за вищевказаних обставин до адміністративної відповідальності не притягувався.

Експерт автотоварознавець ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_1 склав висновок № 9846 від 18.06.2024р., яким визначив матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Subaru OUTBACK» - 337 688, 22 грн. Також цим висновком було встановлена ринкова вартість автомобіля у пошкодженому вигляді у розмірі 28 280, 84 грн.

Додатково було використано послуги евакуатора з місця ДТП, вартість якого склала 2500 грн.

Відповідно до наявної інформації, страхова компанія відповідача ПрАТ «ВУСО» здійснила позивачу страхову виплату у розмірі 158 000 грн.

Таким чином, розмір завданого позивачу збитку неправомірними діями відповідача склала 182 188, 22 грн.

На підставі викладеного, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заподіяної шкоди у розмірі 182 188, 22 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з: оплати за проведення експертизи у розмірі 5000 грн.; судового збору у розмірі 1821, 88 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Маслаком І.П. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі.

В судові засідання відповідач не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації відповідача. Втім, конверти з судовими повістками були повернуті суду за зворотньою адресою з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за адресою». Крім того, про дати розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України».

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом подачі відзиву на позов.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

01.06.2024р., о 10.40год., водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ГАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 в районі електроопори 31 на Центральному мосту в м. Дніпрі своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням власника - водія ОСОБА_1 , через що цей автомобіль змістився вперед і скоїв наїзд на автомобіль «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 , який також змістився вперед та скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота» державний номерний знак НОМЕР_4 (на синьому фоні) під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

01.06.2024. позивачем було сплачено евакуацію транспортного засобу Subaru, д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 3000 грн., що підтверджується товарним чеком № 664 (а.с. 51).

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2024р. у справі № 201/9081/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено останньому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 48-49).

Відповідно до висновку № 9846 від 18.06.2024р. експерта ОСОБА_5 , попередженого про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, проведеного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Subaru OUTBACK, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_5 , становить 749 708,42грн.; у відповідності з п 8.2. а) Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТ3, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТ3 не менша за його ринкову вартість, відтак матеріальний збиток становить 337 688,22 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 309407,38грн; ринкова вартість вказаного автомобіля в пошкодженому стані становить 28 280,84грн (а.с. 10-46).

Позивачем сплачена вартість цього експертного дослідження в сумі 5000грн (а.с.47).

03.07.2024р. страховиком ПрАТ СК «ВУСО» позивачу була виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 158 000 грн. (а.с.50).

Будь-яких доказів відшкодування позивачу завданої шкоди відповідачем суду не надано.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зобов`язання щодо відшкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

З врахуванням наведеного, шкода (в тому числі і моральна), завдана внаслідок ДТП водієм, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм (див. правовий висновок постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13).

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019р. у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

У справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача у її скоєнні, отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 158 000грн.

Предметом спору є сума відшкодування майнової шкоди, яка не покриває витрати для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності, в тому числі на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1961-IV).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Оскільки у цій справі спірним є питання відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, то визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд керувався також нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Статтею 28 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно зі статтею 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика).

Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Згідно пункту 2.2. Методики утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників.

Пунктом 7.17 Методики передбачено якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.

Відповідно до пункту 7.18 Методики вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ.

За пунктом 8 Методики (на який посилається експерт у висновку) вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов, зокрема, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість.

Тобто навіть при утилізації транспортного засобу залишаються придатні до подальшої експлуатації деякі агрегати, вузли, деталі які є справними і мають свою ціну та їх можна демонтувати і реалізувати для подальшої експлуатації.

З цього випливає, що вартість придатних до експлуатації залишків це реальна ціна автомобіля в пошкодженому вигляді, враховуючи деталі, які можуть бути реалізовані з урахуванням витрат на їх демонтаж, зберігання і продаж. Відповідно до пункту 7.20 Методики «вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування».

Пошкоджені автомобілі при ДТП та деталі, які не можуть бути реалізовані, підлягають розрахунку в якості металобрухту (утилізаційна вартість).

У постанові Верховного Суду від 17.02.2021р. у справі № 753/11069/16-ц зазначено, що неможливо задовольнити вимоги про відшкодування майнової шкоди з огляду на вартість автомобіля до ДТП з одночасним залишенням автомобіля у власності позивача. Відповідно якщо відсутні докази, які доводять розмір утилізаційної вартості авто, суд позбавлений можливості встановити правильний розмір відшкодування, яке має бути стягнуте з відповідача, і зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 зазначила: «... за змістом статі 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля, вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961- IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП...».

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Зазначені висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку № 9846 від 18.06.2024р. експерта Крутіня В.І., попередженого про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, вартість відновлювального ремонту автомобіля Subaru OUTBACK, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_5 , становить 749 708,42грн.; у відповідності з п 8.2. а) Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТ3, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТ3 не менша за його ринкову вартість, відтак матеріальний збиток становить 337 688,22 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 309407,38грн; ринкова вартість вказаного автомобіля в пошкодженому стані становить 28 280,84грн.

Таким чином, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу (749 708,42грн) перевищують ринкову вартість транспортного засобу на момент ДТП (337 688,22 грн).

Отже, у справі, яка розглядається, встановлено, що ремонт належного позивачу автомобіля вважається економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, а відтак розмір завданого позивачу матеріального збитку має становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Матеріали справи свідчать та сторонами не спростовується, що страховиком винуватця ДТП було відшкодовано позивачу 150 000грн. в межах полісу.

Оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищують його вартість на момент дорожньо-транспортної пригоди, його ремонт є економічно необґрунтованим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, за вирахуванням сплаченого страхового відшкодування.

Таким чином позивач має право на компенсацію за рахунок відповідача в розмірі 151 407грн 38коп у відшкодування шкоди, пов`язаної з економічною недоцільністю ремонту автомобіля «Subaru OUTBACK, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_5 (337 688,22грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) 28 280,84грн(ринкова вартість автомобіля після ДТП) = 309407,38грн - 158 000грн (сума страхового відшкодування).

Згідно товарного чеку № 664 від 01.06.2024р., витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП склали 3 000грн. Позивач просить стягнути 2 500грн, тому суд, не маючи права виходу за межі позовних вимог, в тому числі шляхом збільшенням суми, заявленої до стягнення, задовольняє ці вимоги у тому розмірі, в якому просить позивач - 2 500грн.

А відтак позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача шкоду в сумі 151 407грн 38коп, витрати на витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в сумі 2 500грн, а всього 153 907грн 38коп.

Стосовно судових витрат.

За змістом статті 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та на професійну правничу допомогу.

Позивачем вказує, що ним були понесені витрати на проведення експертного дослідження в сумі 5 000грн, висновок якого прийнято судом до уваги, витрати на сплату судового збору у сумі 1 821грн 88коп.

Витрати зі сплати судового збору та пов`язані із залученням експерта, всього в сумі 6 821,88грн слід розподілити за положеннями ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача 5 762,92грн (153 907,38х6821,88/182 188,22).

Всього ж слід стягнути з відповідача на користь позивача 159 670грн 30коп.

Питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких у позовній заяві вказаний орієнтовно, вирішити в порядку ч. 8 ст.141, 270 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-283, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 153 907 гривень 38 копійок шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 5 762 гривні 92 копійки судових витрат, а всього 159 670 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят) гривень 30 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Соборним районним судом м. Дніпра за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Повний текст рішення буде складений впродовж 10 днів.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Д.О. Покопцева