Справа № 183/7375/19
№ 2/183/498/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку спільного майна,

в с т а н о в и в:

20.11.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку спільного майна.

21.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку спільного майна, відповідно до якого змінив предмет позову.

1.Стислий виклад позиції позивача

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 17.07.1993 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Новомосковська Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між ним і відповідачкою ОСОБА_6 , актовий запис № 269.

Він і відповідачка є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У первісній позовній заяві він посилався на те, що шлюб між ним і відповідачкою було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2009 року, у той же час, під час розгляду справи було виявлено, що шлюб розірваний рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 р.

ОСОБА_1 зазначає у позові, що факт розірвання судом шлюбу у 2004 році став для нього несподіванкою, оскільки йому було не відомо про зазначені обставини та наявність рішення суду.

Незважаючи на розірвання шлюбу, з 2004 року він і ОСОБА_6 проживали як одна сім`я, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, виховували сина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купували майно, тобто, з 06.04.2024 до 11.11.2019 вважали один одного подружжям та жили як подружжя.

У період з 17.07.1993 по 20.03.2009 р. за спільні з відповідачкою сумісні кошти ними було придбано наступне майно:

-квартира загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-нежитлова будівля «П», загальною площею 31,30 кв.м.; склад «О», загальною площею 86,90 кв.м.; які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

Право власності на зазначене вище нерухоме майно за погодженням між ним і відповідачкою було зареєстроване за ОСОБА_6 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за 15 036,00 грн.

Ним і відповідачкою також було збудоване нерухоме приміщення, аптека, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці у відповідності до договору оренди земельної ділянки, серія та номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008.

Підставою виникнення права власності на вказаний об`єкт є Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП 66, видана 27.04.2015, вартість складає 300 000,00 грн.; право власності оформлене на ОСОБА_6 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомості від 04.08.2016.

11.11.2019 відповідачка ОСОБА_6 забрала свої речі та виїхали з квартири, де вони спільно проживали, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач ОСОБА_1 зазначає у позові, що вважає наведене вище нерухоме майно спільним сумісним майном, оскільки майно придбане під час спільного проживання як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 06.04.2004 по 11.11.2009.

Крім того, 28.10.2008 р. згідно договору купівлі-продажу, ними було придбано автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 , право власності на який також зареєстроване за ОСОБА_6 .

Згідно звіту оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності від 19.11.2019, ринкова вартість автомобіля на теперішній час складає 195 680,00 грн.

Все вищезазначене майно придбано під час проживання з відповідачкою, за спільні грошові кошти, які були заощаджені ними за весь цей час.

Майно було придбане в інтересах сім`ї, з метою набуття його у власність для спільного користування та ведення спільного господарства, весь зазначений час він, відповідачка та їх син вільно володіли та користувалися зазначеним майном.

19.11.2019 відповідачка повідомила його, що згідно правовстановлюючих документів він не є власником нерухомого майна та автомобіля, власником майна є вона, та має намір ним користуватися.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що саме з зазначеної дати, 19.11.2019 йому стало відомо про порушення його прав.

Згідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У зв`язку з наведеним, у позовній заяві ОСОБА_1 , посилаючись на норми ст. 60, 70, 74 СК України, просив суд:

1. Встановити факт проживання його, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 06.04.2004 по 11.11.2019;

2. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 наступне майно:

-нежитлове приміщення, аптеку, загальною площею 94,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці у відповідності до договору оренди земельної ділянки, серія та номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008.;

-квартиру, загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-нежитлову будівлю «П», загальною площею 31,30 кв.м.; склад «О», загальною площею 86,90 кв.м.; які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

-автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, кузов

НОМЕР_2 . В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власністю, визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на:

-1/2 частину нежитлового приміщення, аптеку, загальною площею 94,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці у відповідності до договору оренди земельної ділянки, серія та номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008.;

-1/2 частини квартири, загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-1/2 частину нежитлової будівлі «П», загальною площею 31,30 кв.м.; складу «О», загальною площею 86,90 кв.м.; які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;

-1/2 частини автомобіля ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 .

2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача.

18.02.2020 відповідач ОСОБА_6 звернулася до суду з відзивом на позов, у якому зазначила, що позов не визнає, посилаючись на те, що шлюб між нею і ОСОБА_1 було розірвано у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004.

На підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 надав копію акта про проживання осіб від 21.11.2019, складеного в.о. голови ЖБК «Юність» ОСОБА_9 та членом ЖБК «Юність» ОСОБА_7 , а також, фізичними особами, які проживають за іншими адресами ( АДРЕСА_4 ).

У той же час, з зазначеного вище акту не вбачається, на підставі яких саме документів та норм чинного законодавства України було складено акт про постійне проживання від. 21.11.2019.

Згідно приписів Закону України «Про кооперацію», голова кооперативу та виконуючи обов`язки голови кооперативу не наділені повноваженнями щодо встановлення факту проживання осіб однією сім`єю.

Позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви не надано будь яких доказів, які підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, спільної участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Відповідач ОСОБА_6 звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 обіймає посаду начальника безпечності продуктів харчування та ветеринарної медицини Новомосковського міськрайонного управління Держпродспоживслужби Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» є особою, на яку розповсюджується дія вказаного закону.

Згідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції», відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний подавати декларацію про майновий стан та у відповідності до ст.ст. 45, 46 зазначеного закону, повинен у декларації внести відомості стосовно майна, яке належить йому та членам його сім`ї, зокрема об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, права на земельні ділянки, транспортні засоби, тощо.

Положеннями закону встановлено, що членами сім`ї суб`єкта декларування, які не є його подружжям або дітьми, вважаються особи, що спільно проживали з суб`єктом декларування станом на останній день звітного періоду або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації.

Як вбачається з декларацій позивача ОСОБА_1 за період з 2015 по 2018 роки, він не зазначав майно, стосовно якого заявлено позовні вимоги.

У відзиві відповідач ОСОБА_6 просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог,

3. Рух справи та процесуальні дії у справі.

20.11.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку спільного майна.

Ухвалою суду від 21.11.2019 р. позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

25.11.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовної заявою, у якій усунув недоліки первісної позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.11.2019 застосовані заходи забезпечення позову, а саме, заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження спірного рухомого та нерухомого майна, що зареєстроване за ОСОБА_6 , /РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 14.01.2000 року, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 /:

- квартири

АДРЕСА_5 ;

- нежитлові будівлі, будівля «П» загальною площею 31,30 кв.м.; Склад «О» загальною площею 86,90 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 ;

- нежитлове приміщення, аптека, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., на земельній

ділянці у відповідності до договору оренди земельної ділянки, серія та

номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008 року;

- транспортний засіб марки ТОYОТА RAV4, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2020 р. ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 про забезпечення позову залишено без змін.

Ухвалою суду від 09.12.2019 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

21.09.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій змінив предмет позову.

Ухвалою суду від 12.11.2021 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.08.2022 р. витребувано докази у справі, а саме, зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області надати на адресу суду належним чином засвідчені копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру працівника управління ОСОБА_1 за період з 2004 року по 2015 рік включно.

Ухвалою суду від 25.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвокат Маймор А.В. про повернення до стадії підготовчого засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у спільному майні.

Ухвалою суду від 14.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у спільному майні в редакції від 13 квітня 2023 року повернуто позивачу, а клопотання представника позивача ОСОБА_1 про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи залишене без розгляду.

Ухвалою суду від 21.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Боєвої О.В. про визнання зловживання процесуальними правами у цивільній справі ОСОБА_1 .

4.Судовий розгляд

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов у повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені у заяві, просив суд задовольнити вимоги, зазначив, що про рішення суду про розірвання шлюбу між ним і відповідачкою від 2004 року йому не було відомо, тому, звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу у 2009 році. Вважав, що шлюб розірвано в 2009 році, у той же час, він і ОСОБА_6 проживали однією сім`єю. З 2004 року по 2008 рік вони проживали по АДРЕСА_7 , а з 2008 року до листопада 2019 року по АДРЕСА_3 . До 2004 року він працював в колгоспі ім. Горького ветлікарем, а з 2004 року - у Новомосковському міськрайонному управлінні Держпродспоживслужби. Відповідач ОСОБА_6 з 2000 років була зареєстрована як приватний підприємець. За період спільного проживання він та відповідачка придбали майно, яке зазначене у позовній заяві, майно придбано за спільні кошти, тому, є спільним сумісним майном. Крім того, зазначив, що відповідач ОСОБА_6 не має водійського посвідчення, не керувала автомобілем ТОYОТА RAV4, саме він користувався зазначеним транспортним засобом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маймор А.В. підтримала позов у повному обсязі, посилалася на обставини та підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що сторони проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, права та обов`язки, разом відпочивали, купували майно. Не заперечує той факт, що ОСОБА_1 не вказував у деклараціях про майновий стан про те, що відповідач ОСОБА_6 є членом його сім`ї, також у деклараціях не зазначав майно, щодо якого виник спір. Зазначені відомості ОСОБА_1 вніс у 2020 році у декларації за 2019 рік. Також уточнила, що квартира АДРЕСА_5 , стосовно якої заявлено позовні вимоги, була виведена з житлового фонду, оскільки добудовано частину приміщення та введено в експлуатацію як нерухоме майно - нежитлове приміщення, аптека, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Колєснікова Є.О. в судовому засіданні 05.08.2022 позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні вимог позивача, посилалася на те, що позивачу ОСОБА_1 достовірно було відомо про те, що шлюб розірвано судом у 2004 році. Акт про проживання осіб від 21.11.2019, складеного ЖБК «Юність» вважає неналежним доказом. ОСОБА_6 з 2004 року проживала за адресою АДРЕСА_1 , а з 2008 року по АДРЕСА_8 , де жила у батьків. Син сторін - ОСОБА_7 , 1993 р.н. проживав з батьком. ОСОБА_6 має водійське посвідчення, у 2008 році придбала за власні кошти автомобіль ТОYОТА RAV4, сірого кольору, 2008 р.в., особисто проводила та оплачувала технічне обслуговування, ремонт автомобіля.

Представники відповідача ОСОБА_6 адвокати Піскунова В.М., Боєва О.В. в судовому засіданні позов не визнали, посилалися те. що позивачем не доведено факт проживали однією сім`єю з ОСОБА_6 , не доведено наявність спільних прав, обов`язків, які притаманні подружжя, не надано доказів наявності спільного бюджету, спільних витрат, тощо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засідання пояснив, що позивача ОСОБА_1 знає з 1998 року, вони дружили сім`ями, спілкувалися, спільно відпочивали, їздили на рибалку, на відпочинок за кордон, були випадки, що він з дружиною ночував в квартирі ОСОБА_1 . Про те, що у 2004 році шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 було розірвано, йому не було відомо, останні проживали спільно як подружжя. У у 2019 році ОСОБА_1 повідомив, що дружина пішла від нього, причин не зазначав. Також йому відомо, що в користуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_6 перебував автомобіль Фольксваген, який вони продали у зв`язку з будівництвом приміщення ветеринарної аптеки. У 2008 році сім`я ОСОБА_11 придбала автомобіль ТОYОТА RAV4, на кого оформлене право власності на автомобіль, йому не відомо. У 2011 році вони сім`ями їздили до Австрії на відпочинок, у 2017 та 2018 році святкували дні народження.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засідання пояснила, що ОСОБА_1 знає дуже давно, їх батьки дружили, а з ОСОБА_6 знайома з 1993 року, коли ОСОБА_1 і ОСОБА_6 одружилися. Їй відомо, що сім`я проживала по АДРЕСА_9 , наприкінці 2019 року ОСОБА_6 пішла від позивача. Вони часто спілкувалися, відмічали дні народжень, їй відомо, що у ОСОБА_11 була дружня сім`я, спільний бюджет, сумісне майно, вони купили автомобіль. Про розірвання шлюбу між подружжям їй нічого не відомо. Зазначає, що 03.08.2018 ОСОБА_6 займалася підготовкою святкування дня народження ОСОБА_1 , якому на той час виповнилося 50 років. Також, в розмові ОСОБА_6 говорила. що вони купили люстру, ще щось, але подробиць вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що батьки його дружини дружили з батьками ОСОБА_1 , особисто він з сім`єю ОСОБА_11 знайомий з часу їх одруження. Йому відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_6 перебувають у шлюбі, йому не відомо про розірвання шлюбу між ними. Підтверджує те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_6 проживали спільно, мали спільний бюджет, відомо, що придбали автомобіль ТОYОТА RAV4, але рік придбання не пам`ятає. Йому відомо, що автомобілем користувався в основному син подружжя ОСОБА_11 ОСОБА_14 , жодного він разу не бачив, щоб автомобілем користувалася ОСОБА_6 , також йому відомо, що подружжя будувало ветеринарну аптеку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_6 є його батьками. З 2004 року по 2008 рік він проживав з батьками по АДРЕСА_7 , після чого, во7ни стали проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . У листопаді 2019 року він з батьком прийшли додому та виявили відсутність грошових коштів, ювелірних виробів, фотоапарата та одежі його матері ОСОБА_6 . Він зателефонував матері, але вона повідомила, що буде спілкуватися з ним у присутності свого адвоката, будь-яких причин не повідомила. Йому відомо, що батько працював ветеринарним лікарем, його мати зареєстрована як приватний підприємець. До листопада 2019 року батьки проживали разом, у них був спільний бюджет, разом вони купували речі, автомобіль, який використовувався в інтересах родини. Мати має водійське посвідчення, але не користується автомобілем, крім того, ремонтом та обслуговуванням автомобіля займався батько. До 2019 року йому не було відомо про розірвання шлюбу між батьками, тільки після 2019 року в документах побачив рішення про розірвання шлюбу. Автомобіль ТОYОТА RAV4 зареєстрований на ім`я матері, з її дозволу автомобіль перебуває у його користуванні. Йому відомо, що матір зверталася до поліції з заявою, що начебто він нападав на неї, подробиць не пам`ятає. З 2019 року мати проживає в будинку батьків в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. Від знайомих стало відомо, що у матері був інший чоловік, зі слів батька, він зустрічався з цим чоловіком. Квартира по АДРЕСА_3 належить батькові (успадкована), а квартиру по АДРЕСА_1 батьки купили разом, потім побудували аптеку.

5.Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Веймар Німецька Демократична Республіка, з 16.02.1989 р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 10.12.2004 р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відміток на стор. 10 паспорта громадянина України ОСОБА_1 , 17.07.1993 р. у Новомосковському відділ реєстрації актів цивільного стану він зареєстрував шлюб з ОСОБА_15 .

Також на зазначеній вище сторінці паспорту наявна відмітка про реєстрацію розірвання шлюбу з ОСОБА_6 , актовий запис № 82 від 12.05.2010 р.

У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, 12.05.2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис № 82 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 .

Встановлено, що згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2020 року скасоване рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2009 року у цивільній справі № 2-2297/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, провадження у справі закрите.

Підставою скасування рішення суду першої інстанції слугувало те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене між тими самими сторонами і з тих же самих підстав про той самий предмет.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 у цивільній справі № 2-1729/04 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , зареєстрований 17 липня 1993 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новомосковського виконкому Дніпропетровської області з актовим записом № 269.

Рішення суду набрало чинності 06 травня 2004 року.

У розумінні положень ст. 105 СК України, шлюб слід вважати розірваним.

Таким чином, судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано після набрання рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 законної сили, а саме 06.05.2004.

Встановлено, що 30.10.2004 р. між ОСОБА_16 і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_16 продала, а ОСОБА_6 купила за 15 036,00 грн. квартиру, загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , договір посвідчено нотаріально, право власності ОСОБА_6 на зазначене нерухоме майно зареєстроване 16.11.2004 Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

18 лютого 2009 р. між Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровське обласне об`єднання по виробництву і постачанню зоотехнічних товарів «Зооветпромпостач» і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 купила за 39 500,00 грн. - нежитлові будівлі, будівля «П» загальною площею 31,30 кв.м.; Склад «О» загальною площею 86,90 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , договір купівлі-продажу посвідчено нотаріально, право власності ОСОБА_6 на зазначене нерухоме майно зареєстроване 24.02.2009 Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 04.08.2016, ОСОБА_6 є власником нежитлового приміщення, аптека, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Підстава виникнення права власності: Технічний паспорт від 07.11.2014; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДП 66, видана 27.04.2015 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області; Договір оренди земельної ділянки, серія та номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008, орендодавець: Новомосковська міська рада, орендар ОСОБА_6 .

27.10.2008 між ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД» і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу № 492 стосовно придбання транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_6 купила автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_1 .

Згідно Довідки-рахунку серія ДДР № 695108 від 10.11.2008, ОСОБА_6 видано автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 , виданий 21.06.2019 Дніпропетровським ВРЕВ УДАІ УВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_6 є власником транспортного засобу марка ТОYОТА RAV4, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Згідно даних Територіального сервісного центру МВС 1246, за ОСОБА_6 :

-18.11.2008 р. був зареєстрований автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, у наступному;

-21.06.2019 автомобіль було перереєстровано при заміні номерного знаку без зміни власника;

-22.11.2019 здійснено перереєстрацію при втраті свідоцтва про реєстрацію без зміни власника;

-станом на 01.11.2021 власник не змінювався.

Згідно Акту про постійне проживання осіб від 21.11.2019, складеного в.о. голови ЖБК «Юність» ОСОБА_9 та членом ЖБК «Юність» ОСОБА_7 , які підписані також мешканцями будинку ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також, ОСОБА_19 (проживає АДРЕСА_10 ) АДРЕСА_4 ), ОСОБА_20 (проживає АДРЕСА_11 ) ОСОБА_12 (проживає АДРЕСА_12 ), подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_7 з грудня 2008 року по 11.11.2019 р. спільно користувалися і проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом досліджено фотографії, надані позивачем, на яких ОСОБА_1 та ОСОБА_6 :

-у 2005 р. - відпочивають з друзями на природі в с. Орлівщина;

-у 2006 р. в гостях у друзів у м. Синельникове;

-2009 р. у м. Новомосковську з родичами;

-2008 в гостях у Полтавській області;

-2012 р. в Австрії з друзями;

-2014 р святкують Новий рік;

-2013 р. відпочивають у Закарпатті;

-2016 р. на весіллі сина друзів;

-2020 в с. Орлівщина на 50-ти річчі куми;2015 р. на відкритті полювання;

-2018 - вдома по АДРЕСА_3 ;

-2016 у друзів на хрестинах.

Також, судом досліджено ДВД-диск, наданий позивачем, з фрагментами з домашнього архіву ОСОБА_1 за період з 2009 по 2019 р., де на відеокамеру зафіксовано спільний відпочинок ОСОБА_1 і ОСОБА_6 у різних місцях, у тому числі у Криму.

Як зазначалося вище, ухвалою суду від 25.08.2022 р. за клопотанням представника відповідача витребувано докази у справі, а саме, зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області надати на адресу суду належним чином засвідчені копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру працівника управління ОСОБА_1 за період з 2004 року по 2015 рік включно.

У листі від 31.08.2022 Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області повідомило суд, що з попередніх місць роботи ОСОБА_1 його декларації за періоди з 2004 по 2015 роки до Управління не передавалися та в особовій справі останнього відсутні, у зв`язку з чим, Управління не має можливості їх надати.

Судом досліджено Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування позивача ОСОБА_1 , який обіймав посаду начальника відділу безпечності продуктів харчування та ветеринарної медицини Новомосковського міськрайонного управління Держпродспоживслужби Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області за 2016, 2017, 2018 року.

Як вбачається з зазначених декларацій, позивач ОСОБА_1 за періоди декларування 2015, 2016, 2017 р. не зазначав у якості члена його сім`ї відповідача ОСОБА_6 , також не зазначав у декларації про право власності або право користування на майно, стосовно якого заявлено позовні вимоги.

Встановлено, що 31.03.2020 р. позивачем ОСОБА_1 було подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, у відповідності до якої останній зазначив у якості члена його сім`ї відповідача ОСОБА_6 .

6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

6.2 У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

В той же час, частиною 6 статті 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У відповідності до правових висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 205/2102/19-ц), якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Судді ВС зауважили, що у частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. ВС підкреслив, що у разі наявності спору про право, вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються за правилами позовного провадження.

6.3 На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Частиною 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно до ч. 3 ст.115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

6.4 Згідно до приписів ст. 74 СК України, 1. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 2. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Положеннями глави 8 Сімейного кодексу України, а саме, статтею 60 СК України визначено, що 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі ст. 61 СК України, 1. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 2. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

6.5 Крім того, нормами ст. 69 СК України визначено, що 1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 2. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно до ст. 70 СК України, 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтею 71 СК України визначено, що 1. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду

6.6 У відповідності до ст. 355 ЦК України, 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно приписів ст. 368 ЦК України, 1. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 2. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. 3. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами ст. 372 ЦК України передбачено, що 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. 2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

7.Висновки суду.

Як зазначалося вище, позивач просив суд встановити факт проживання його, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 06.04.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У той же час, Велика Палата Верховного Суду у справі про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ (постанова від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) висловила наступну правову позицію, а саме, що позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення в таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

Під час розгляду справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, тому заявлення окремо вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано після набрання рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 законної сили, а саме 06.05.2004.

Також встановлено, що майно, власником якого є відповідач ОСОБА_6 було придбане:

-30.10.2004 р. за договором купівлі-продажу - квартира, загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 14.1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (в наступному, квартира переобладнана у нежитлове приміщення, аптеку, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ).

-18.02.2009 за договором купівлі-продажу - нежитлові будівлі, будівля «П» загальною площею 31,30 кв.м.; Склад «О» загальною площею 86,90 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 .

-27.10.2008 за договором купівлі-продажу - автомобіль ТОYОТА RAV4, 2008 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_1 .

Таким чином, судом встановлено, що спірне майно було придбане відповідачем ОСОБА_6 після розірвання шлюбу з позивачем, після набрання рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2004 про розірвання шлюбу між сторонами законної сили, а саме 06.05.2004.

Вирішуючи питання про доведеність обставин проживання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_8 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 06.04.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_4 та того факт, що спірне майно є спільною сумісною власністю позивача і відповідача, суд приходить до нижченаведеного.

Згідно Акту про постійне проживання осіб від 21.11.2019, складеного в.о. голови ЖБК «Юність» ОСОБА_9 та членом ЖБК «Юність» ОСОБА_7 , які підписані також мешканцями будинку ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також, ОСОБА_19 (проживає АДРЕСА_10 ) АДРЕСА_4 ), ОСОБА_20 (проживає АДРЕСА_11 ) ОСОБА_12 (проживає АДРЕСА_12 ), подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та їх син ОСОБА_7 з грудня 2008 року по 11.11.2019 р. спільно користувалися і проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , кожен окремо, в судовому засіданні надали пояснення, що з 2004 по 2019 роки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали спільно, вели сумісне господарство, мали спільний бюджет, спільно відпочивали та купували речі в інтересах родини.

Також судом досліджено фотографії, надані позивачем, на яких зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на святах та відпочинку у 2005, 2006, 2008, 2009, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2020 роках та ДВД-диск, наданий позивачем, з фрагментами з домашнього архіву ОСОБА_1 за період з 2009 по 2019 р., де знятий на відеокамеру спільний відпочинок ОСОБА_1 і ОСОБА_6 у різних місцях, у тому числі у Криму.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки".

Так, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18) зазначено, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги показання свідків зі сторони позивача на підтвердження того, що сторони проживали однією сім`єю у вказаний період, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю.

У зазначеній справі Верховним Судом зроблено наступний правовий висновок, що сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Верховний Суд у своїй постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) вказує на те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем протягом 2012 2014 років коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу

Згідно правових висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц, до належних доказів проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, то такими зокрема є:

-ведення спільного господарства;

-наявність у сторін спільного бюджету;

-проведення спільних витрат;

-придбання майна в інтересах сім`ї;

-наявність між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків;

-інші докази, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)". Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Суд приходить до переконання, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбута того факту, що спірне майно є спільною сумісною власністю

Так, як зазначалося вище, сам по собі факт спільного проживання чоловіка і жінки, спільного відпочинку, перебування у близьких стосунках, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю.

Суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодного належного доказу наявності між ним і відповідачем спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, у тому числі чеки, квитанції, свідоцтва про право власності; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, мало взаємні права та обов`язки.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у період 2016, 2017, 2018 роки позивач ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділу безпечності продуктів харчування та ветеринарної медицини Новомосковського міськрайонного управління Держпродспоживслужби Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області, тобто, особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Статтями 45,46 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

У декларації зазначаються відомості, у тому числі,

-об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

-дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування.

-цінне рухоме майно,

-дані щодо транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а також щодо їх марки та моделі, року випуску, ідентифікаційного номера (за наявності). Відомості про транспортні засоби та інші самохідні машини і механізми зазначаються незалежно від їх вартості;

-отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи.

У примітках розділу VII зазначено, що з урахуванням положень статті 1 цього Закону членами сім`ї суб`єкта декларування, які не є його подружжям або неповнолітніми дітьми станом на останній день звітного періоду, вважаються особи, які спільно проживали із суб`єктом декларування станом на останній день звітного періоду (за умови спільного проживання із суб`єктом декларування впродовж 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації.

Незважаючи на зазначені норми законодавства, у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016, 2017, 2018 рік позивач ОСОБА_1 , який обіймав посаду начальника відділу безпечності продуктів харчування та ветеринарної медицини Новомосковського міськрайонного управління Держпродспоживслужби Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області, не зазначав у якості члена його сім`ї відповідача ОСОБА_6 , також не зазначав у декларації про право власності або право користування на майно, стосовно якого заявлено позовні вимоги.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна не обґрунтовані та у задоволенні позову належить відмовити.

8. Судові витрати

Згідно приписів частини 7 статті 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що судом прийняте рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, заходи забезпечення позову, які застосовані у відповідності до Ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 підлягають скасуванню.

9. Судові витрати

Вирішуючи питання в частині розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд прийняв рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати належить покласти на позивача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на частку спільного майна відмовити.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані у відповідності до ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2019, відповідно до якої заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження спірного рухомого та нерухомого майна, що зареєстроване за ОСОБА_6 , /РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 14.01.2000 року, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 /:

- квартири

АДРЕСА_5 ;

- нежитлові будівлі, будівля «П» загальною площею 31,30 кв.м.; Склад «О» загальною площею 86,90 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 ;

- нежитлове приміщення, аптека, загальною площею 94,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., на земельній

ділянці у відповідності до договору оренди земельної ділянки, серія та

номер 04:08:126:00093, виданого 29.10.2008 року;

- транспортний засіб марки ТОYОТА RAV4, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1 .

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ;

- відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду проголошено 02 жовтня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький