Справа № 136/648/25
провадження № 2/136/228/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Козаченко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Липовецька обласна лікарня відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату Вінницької обласної ради" про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Липовецька обласна лікарня відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату Вінницької обласної ради" (далі по тексту КНП «Липовецька обласна лікарня ВЛД ВОР») про поновлення на роботі.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

З 13.08.1985 вона працювала у відповідача, що підтверджується записами в трудовій книжці. 09.01.2025 її було попереджено про майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням штату.10.03.2025 згідно наказу від 07.03.2025 №24-ОС її було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпАП. Утім, позивач вважає звільнення незаконним з наступних підстав. На думку позивачки Наказ №3-ОД від 09.01.2025 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не містить жодного обґрунтування необхідності введення з 09.03.2025 нової редакції штатного розпису та не пояснює в чому полягає зміна в організації виробництва та праці, що стало відповідною передумовою для вивільнення працівника. Тобто є необґрунтованим. Виведення з штатного розпису, шляхом скорочення штатної одиниці взагалі не передбачено трудовим законодавством. У повідомленні про послідуюче звільнення зазначено, що станом на 09.01.2025 на підприємстві відсутні будь-які інші вакантні посади відповідно її спеціалізації. Втім позивачка вважає, що це не відповідає дійсності і буде нею доведено, шляхом надання доказів, які будуть нею отримані на запит від відповідача і будуть в подальшому подані до суду. Крім того, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний пропонувати працівнику вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які з`являються протягом 2 місяців і які відповідають його професії та кваліфікації (рівнозначні нинішній посаді або нижчі). Вказаних вимог відповідач не дотримався. В зв`язку з цим, з метою захисту своїх прав позивачка просить суд поновити її на посаді асистента ерготерапевта лікувально-діагностичного відділення та питання судових витрат вирішити згідно чинного законодавства.

Ухвалою суду від 11.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Користуючись своїм правом, відповідач подав відзив на позовну заяву та, вважаючи її необґрунтованою, просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі. Обґрунтовуючи доводи відзиву відповідач зазначає, що згідно з Порядком реалізації державних гарантій медичного обслуговування населення у 2025 році затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2024 року № 1503 та вимогами пакетів НСЗУ на 2025 рік, а саме пакетів медичних гарантій: 25 «Медична реабілітація немовлят, які народились передчасно та/або хворими, протягом перших трьох років життя»; 53 «Реабілітаційна допомога дорослим та дітям в стаціонарних умовах»; 54 «Реабілітаційна допомога дорослим та дітям в амбулаторних умовах», вимагає відповідної кількості асистентів до спеціалістів. Зокрема асистент фізичного терапевта - щонайменше 2 особи, які працюють за основним місцем роботи в цьому закладі охорони здоров`я, загальна кількість яких не може бути більшою кількості фізичних терапевтів; асистент ерготерапевта - щонайменше 2 особи, які працюють за основним місцем роботи в цьому закладі охорони здоров`я, загальна кількість яких не може бути більшою кількості ерготерапевтів.

Станом на 09 січня 2025 року в закладі відповідно до штатного розпису кількість спеціалістів - фізичних терапевтів - 4 посади, ерготерапевтів - 2 посади, а асистентів фізичного терапевта - 6 посад та асистентів ерготерапевта - 7,25 посад. Відповідно 6 спеціалістів до 13,25 асистентів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2024 року №1503 обрахунок кількості наданих послуг (пацієнтів) в 2025 році обраховується спроможністю приймати на медичну реабілітацію, що становить 36 пацієнтів щоденно курсом 15 календарних днів.

Наказом по закладу від 09 січня 2025 року №4-ОД було створено комісію по оптимізації чисельності працюючих.

Відповідно до протоколу засідання комісії від 09 січня 2025 року було вирішено скоротити посаду асистента ерготерапевта, на що закладом було видано наказ № 3-ОД від 09 січня 2025 року про заходи скорочення чисельності та штату працівників.

Отже, для забезпечення ефективної роботи підрозділів Комунального некомерційного підприємства «Липовецька обласна лікарня ВЛД ВОР» та у зв`язку з виробничою необхідністю, було вирішено провести скорочення однієї посади, так як станом на 09 січня 2025 року два працівника знаходяться на довготривалих лікарняних і є інвалідами III групи, один працівник у декретній відпустці, ще один працівник призваний на військову службу, три працівники навчаються у вищих учбових закладах без відриву від виробництва, одна посада виведена, 1,25 посади оплачується з власних надходжень.

Відповідач зазначив, що позивача було повідомлено належним чином та відповідно до чинного законодавства про заходи скорочення чисельності та штату працівників, про що свідчить підпис самого позивача. А тому у задоволенні позовних вимог відповідач просив відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Відповіді на відзив позивачем у визначений законом строк подано не було.

21.04.2025 на адресу суду відповідачем було надано додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву в яких зазначено, що для забезпечення ефективної роботи підрозділів Комунального некомерційного підприємства «Липовецька обласна лікарня ВЛД ВОР» та у зв`язку з виробничою необхідністю, було вирішено провести скорочення однієї посади асистента ерготерапевта.

З метою приведення чисельності штатних посад підприємства відповідність до вимог був проведений аналіз працівників, які би підлягали скороченню станом на 09 січня 2025 року: 2 посади асистента ерготерапевта є інвалідами III групи; 1 посада асистент фізичного терапевта у декретній відпустці; 1 посада асистент фізичного терапевта призваний на військову службу; 2 посади асистента фізичного терапевта навчаються у вищих учбових закладах без відриву від виробництва; 1,25 посади асистента ерготерапевта нарахування заробітної плати з коштів від наданих платних послуг; 1 посада асистента ерготерапевта, має спеціалізацію; 2 посади асистента фізичного терапевта мають спеціалізацію; 1 посада асистента ерготерапевта виведена; 1 посада асистента фізичного терапевта виведена; 1 посада асистента ерготерапевта підлягає скороченню (без спеціалізації).

Відповідно аналізу займаних посад було вирішено скоротити 1 посаду асистента ерготерапевта (без спеціалізації) та залишити 6 посад асистентів відповідно до вимог договору з НСЗУ.

09 січня 2025 року наказом №4-ОД було створено комісію по оптимізації чисельності працюючих. Відповідно до протоколу засідання комісії від 09 січня 2025 року було прийнято рішення скоротити посаду асистента ерготерапевта, на що закладом було видано наказ № 3-ОД від 09 січня 2025 року про заходи скорочення чисельності та штату працівників.

На 09.01.2025 рік та протягом двох місяців в штатному розписі вакантних посад середнього медичного персоналу та молодшого медичного персоналу не було.

На підтвердження викладеного, до додаткових пояснень долучено копію додатків до договору "Спеціальні умови надання медичних послуг" №2.25, №2.53, №2.54 (а.с. 53-74).

Станом на дату розгляду справи від позивача на адресу суду не надійшла ні відповідь на відзив, ні відповідь на додаткові пояснення, які позивачу було направлено відповідачем рекомендованими листами, в підтвердження чому в матеріалах справи містяться фіскальні чеки Укрпошти від 15.04.2025 (а.с. 16) та від 21.04.2025 (а.с. 49).

20.05.2025, від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з хворобою та зазначено, що довідку надасть додатково. Утім, на дату розгляду справи будь-яких додаткових документів суду не надано.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 з 13.08.1985 працювала у КНП "Липовецька обласна лікарня відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату Вінницької обласної ради" на різних посадах, з 01.06.2021 і до звільнення на посаді асистента ерготерапевта, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с. 5-7). Назва медичного закладу декілька разів змінювалася.

Відповідно до наказу № 3-ОД від 09.01.2025 "Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників" (а.с. 39) зазначено, що відповідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, статті 64 Господарського кодексу України введено в дію з 09.03.2025 року нову редакцію штатного розпису КНП «Липовецька обласна лікарня ВЛД ВОР» з урахуванням таких змін: вивести із штатного розпису шляхом скорочення чисельності та штату працівників 1 (одну) штатну одиницю: асистент ерготерапевта - 1 особа. Попередити працівника про заплановане вивільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП та запропонувати працівникові, який підпадає під скорочення, переведення за його згодою на вакантні посади (за наявності таких на момент попередження); протягом двомісячного, строку працівникові, який підпадає під скорочення, повідомляти про можливе з`явлення вільних посад та пропонувати їх для переведення; у разі відмови від переведення підготувати документи для звільнення працівника. Також вказано щодо здійснення на дату звільнення працівника усіх необхідних нарахувань та виплат.

Таким чином штат працівників медичного закладу зменшився на одного працівника.

Наказом «Про створення комісії по оптимізації чисельності працюючих» від 09.01.2025 за №4-ОД (а.с. 40) відповідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, статті 64 Господарського кодексу України, необхідністю здійснення змін в організації виробництва і праці та вимог НСЗУ за ПМГ 2025 створено комісію по оптимізації чисельності працюючих в кількості 1 працівника, у складі голови комісії: директора Наталії Фармагей та п`яти членів комісії, а саме: завідувач реабілітаційним відділенням Світлана Дужа; завідувач лікувально-діагностичного відділення ОСОБА_2 , сестра медична старша Катерина Теслюк, головний бухгалтер Леся Лотоцька, інспектор з кадрів Світлана Тартачна. Комісії, подати список осіб, які можуть бути звільнені за п.1 ст. 40 КЗпП України, враховуючи всі переваги на залишення на роботі, передбачені законодавством.

Відповідно до протоколу засідання комісії по оптимізації чисельності працюючих КНП «Липовецька обласна лікарня ВЛД ВОР» (а.с. 41) було вирішено, проаналізувавши дані працівників, посади яких підлягають скороченню, запропонувати адміністрації КНП «Липовецька обласна лікарня ВЛД ВОР» кандидатуру працівника на звільнення у зв`язку зі скороченням штату: асистента ерготерапевта: Кравченко Любов Іванівну».

Згідно з попередженням від 09.01.2025 за вих. №15 (а.с. 8) асистента ерготерапевта Лікувально-діагностичного відділення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності працівників, на підставі наказу №3-ОД від 09.01.2025 року «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників» відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади 09 березня 2025 року згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України. Також повідомлено ОСОБА_1 , що станом на 09.01.2025 року на підприємстві відсутня будь-яка інша вакантна посада відповідно її спеціалізації.

Відповідно до наказу №24-ОС від 07.03.2025 (а.с. 10) ОСОБА_1 , асистента ерготерапевта лікувально-діагностичного відділення звільнено 10 березня 2025 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розірвання трудового договору з даних підстав має проводитися з дотриманням передбаченого ст. 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до наказу № 3-ОД від 09.01.2025 "Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників" в КНП «Липовецька обласна лікарня ВЛД ВОР» введено в дію нову редакцію штатного розпису шляхом скорочення однієї штатної одиниці асистента ерготерапевта. Тобто слід констатувати, що у КНП «Липовецька обласна лікарня ВЛД ВОР» відбулося скорочення посад та чисельності працівників.

Згідно з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Господарський кодекс України (в редакції, чинній на час існування правовідносин, що є предметом спору) визначає, що підприємство це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами, та є юридичною особою, яка має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків тощо.

Пункт 3 статті 64 Господарського кодексу України визначає, що Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Стаття 19 Господарського кодексу України визначає, що суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб`єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються. Незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб`єктів господарювання забороняється.

В Законі України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що заклад охорони здоров`я це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Відповідно до абзацу 2 п. 1.2 розділу 1 Статуту підприємства (а.с.22-38) Комунальне некомерційне підприємство „Липовецька обласна лікарня відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату Вінницької обласної Ради створене за рішенням Вінницької обласної Ради відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом перетворення Липовецької обласної лікарні відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату у комунальне некомерційне підприємство.

Згідно п.1.4 Статуту Комунальне некомерційне підприємство „Липовецька обласна лікарня відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату Вінницької обласної Ради є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги дорослим громадянам та дітям, послуги лікувального, профілактичного та реабілітаційного характеру із застосуванням фізіотерапевтичних методів медико-соціальної реабілітації, фізичної та реабілітаційної медицини, використанням природних лікувальних ресурсів (мінеральних радонових вод, лікувальних грязей, озокериту), природних комплексів із сприятливими для лікування умовами, медикаментозного лікування, дієтотерапії, лікувальної фізкультури та інших , в т.ч. народних та нетрадиційних методів лікування.

Відповідно до п.2.3 Статуту організаційна структура підприємства визначається та затверджується відповідно до чинного законодавства. Порядок внутрішньої організації та сфери діяльності структурних підрозділів підприємства затверджуються директором підприємства. Штатну чисельність підприємства директор визначає згідно законодавства та фінансового плану підприємства, затвердженого Органом управління майном, з урахуванням необхідності створення відповідних умов для забезпечення належної доступності та якості медичної допомоги.

Згідно з п.3.1 Статуту Підприємство є юридичною особою з дня його державної реєстрації у встановленому законодавством порядку, наділене цивільною правоздатністю та дієздатністю користується правом оперативного управління щодо закріпленого за ним майна, веде бухгалтерський облік, складає та готує статистичну звітність у порядку, встановленому законодавством України, укладає угоди (договори, контракти) з юридичними та фізичними особами, виступає позивачем та відповідачем у судах, набуває майнових і немайнових прав та несе обов`язки, займається діяльністю, яка відповідає напрямам, передбаченим цим Статутом.

Відповідно до п.п. 6.5.1 п. 6.5 Розділу 6 Статуту директор підприємства серед іншого, укладає трудові договори з працівниками підприємства, в тому числі,

призначає на посаду та звільняє з посади своїх заступників, медичного директора,

головного бухгалтера, керівників структурних підрозділів та інших працівників підприємства, приймає передбачені законодавством про працю рішення в сфері

трудових відносин; затверджує положення про структурні підрозділи підприємства, інші внутрішні положення, правила внутрішнього трудового розпорядку; самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що віднесені законодавством та цим Статутом до компетенції Засновника; у межах своєї компетенції видає накази та розпорядження, дає вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників підприємства.

Таким чином, при виданні наказу № 3-ОД від 09.01.2025 "Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників" директор КНП «Липовецька обласна лікарня ВЛД ВОР» діяв в межах діючого законодавства та своїх повноважень, визначених статутом підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20).

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15.

Сторонами у справі не заперечується, що з письмовим попередженням про наступне вивільнення позивач була ознайомлена 09.01.2025, про що свідчить її підпис у відповідному попереджені. Наказ про її звільнення з 10.03.2025 виданий 07.03.2025 року, таким чином слід констатувати своєчасне попередження працівника про наступне звільнення, тобто не пізніше ніж за два місяці. При цьому у попереджені за вих. №15 від 09.01.2025 зазначено, що станом на 09.01.2025 року на підприємстві відсутня будь-яка інша вакантна посада відповідно спеціалізації позивачки. Крім того у додаткових поясненнях відповідач вказує, що станом на 09.01.2025 рік та протягом двох місяців в штатному розписі вакантних посад середнього медичного персоналу та молодшого медичного персоналу не було. Таким чином підприємство не мало можливості працевлаштувати позивачку та перевести її на іншу роботу на тому ж підприємстві, у зв`язку з відсутністю вакантних посад.

У відзиві та додаткових поясненнях відповідач окремо зазначає про дотримання гарантій, передбачених ст.42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скоротивши 1 посаду асистента ерготерапевта (без спеціалізації) та приводить відповідні аргументи, про які було зазначено вище.

Отже, відповідачем було дотримано порядок звільнення позивача відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статтей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки процедура звільнення була дотримання повністю.

Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду в ході судового розгляду не встановлено, не надано позивачем та суду не доведено.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст. 5-1, 40, 49-2, 235 КЗпП України, ст.10, 11, 13, 81, 212-213, 263, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Комунального некомерційного підприємства "Липовецька обласна лікарня відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату Вінницької обласної ради" (місцезнаходження: вул. Пирогова, буд. 36, м. Липовець Вінницький р-н, Вінницька обл., ) про поновлення на роботі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець