Справа № 650/5249/24
провадження № 2/650/15/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сікори О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» (, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за Договором позики № 76513586 у розмірі 17 375 грн., з яких 5 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 12 375 грн. - заборгованість за відсотками.

Щодо судових витрат позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 2 серпня 2023 року було укладено Договір позики № 76513586, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти та зобов`язався повернути їх у визначений строк разом із відсотками. Договір був укладений в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджує його дійсність та обов`язковість для сторін.

14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до відповідача за вказаним Договором позики. Факт переходу прав підтверджується Реєстром боржників №14 від 25 січня 2024 року та актом приймання-передачі, що є невід`ємною частиною договору факторингу.

Позивач зазначив, що з моменту відступлення права вимоги відповідач не виконав свого зобов`язання, не сплатив жодного платежу ні на користь первісного кредитора, ні на користь позивача, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 17 375 грн., з яких 5 000 грн. становить заборгованість за основною сумою боргу, а 12 375 грн. - за відсотками.

Вказані обставини свідчать про порушення відповідачем умов договору позики та норм цивільного законодавства, зокрема статей 525, 526, 530, 1049, 610, 611, 612, 625 ЦК України, які зобов`язують боржника належним чином виконувати грошові зобов`язання. Невиконання відповідачем зобов`язання є підставою для стягнення заборгованості на користь позивача у заявленому розмірі, а також відшкодування понесених судових витрат.

У відзиві на позовну заяву, поданому 12 грудня 2024 року, представник відповідача Ковдій І.С. просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на такі доводи.

По-перше, право нарахування відсотків за користування кредитом у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» припинилося зі спливом строку дії договору 2 вересня 2023 року, отже після цієї дати товариство не мало права нараховувати проценти, які були відступлені позивачу у значно завищеному розмірі. При цьому позивачем не надано належного детального розрахунку кредитної заборгованості, зокрема прострочених відсотків у сумі 12 375 грн., із зазначенням конкретної процентної ставки.

По-друге, розрахунок заборгованості, поданий позивачем, є внутрішнім документом фінансової установи та не може вважатися належним доказом. Він не підтверджує фактичного перерахування коштів позичальнику, а виписка по картковому рахунку або інші банківські документи (платіжне доручення, меморіальний ордер тощо), які могли б це засвідчити, відсутні.

По-третє, витяг з Реєстру боржників №14 та акт прийому-передачі від 25 січня 2024 року не можуть розглядатися як належні додатки до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, оскільки на час його укладення право грошової вимоги за договором позики від 2 серпня 2023 року ще не виникло.

По-четверте, сам договір позики не містить належного підтвердження того, що він був підписаний саме відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В матеріалах справи відсутні докази проходження відповідачем процедури ідентифікації та верифікації, а також відсутні документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів на його банківський рахунок. При цьому реквізити карткового рахунку позичальника в матеріалах справи не зазначені.

По-п`яте, позивач не довів наявність належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів та обґрунтовували розмір заборгованості. Відповідно до принципу змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України) і вимог статей 76, 81, 83 ЦПК України, саме на позивача покладено обов`язок довести обставини, на які він посилається. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що ненадання стороною достатніх доказів тягне висновок про недоведеність заявлених вимог.

У зв`язку з викладеним представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив, що 02 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений Договір позики № 76513586.

Згідно з умовами цього договору, позикодавець зобов`язався надати відповідачу у власність грошові кошти на визначений строк шляхом перерахування їх на банківський картковий рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався повернути позику у визначений строк та сплатити проценти за користування нею. Договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підтвердив ознайомлення з умовами договору та правилами надання фінансових послуг, розміщеними у відкритому доступі на офіційному сайті кредитора, погодився з умовами договору та прийняв його шляхом акцепту електронної оферти.

Договір позики укладено на підставі статей 626, 627, 628, 639, 1047, 1049 ЦК України, які передбачають можливість укладення договору у письмовій, у тому числі електронній формі, з дотриманням істотних умов. Факт укладення договору та його дійсність підтверджуються наданою копією договору з додатками.

Надалі, 14 червня 2021 року, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт, первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» (фактор, новий кредитор) було укладено Договір факторингу № 14/06/21. За змістом цього договору первісний кредитор відступає факторові належні йому права грошової вимоги до боржників, у тому числі права за договорами позики, а фактор приймає такі права та сплачує клієнтові узгоджену ціну продажу.

Відповідно до пункту 1.2 Договору факторингу, перехід права вимоги до фактора відбувається з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі відповідного реєстру боржників. У матеріалах справи містяться витяг із Реєстру боржників №14 від 25 січня 2024 року та Акт приймання-передачі, які підтверджують відступлення права вимоги до відповідача на користь позивача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не набув права вимоги за даним зобов`язанням.

.Так, Договір факторингу № 14/06/21 було укладено 14 червня 2021 року, тобто за два роки до укладення Договору позики № 76513586 від 2 серпня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 . Відповідно, на момент укладення договору факторингу право грошової вимоги до відповідача ще не існувало, воно не могло бути індивідуалізованим, а отже й не могло бути предметом відступлення.

Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

За змістом статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012).

У даному випадку договір позики з відповідачем було укладено лише у серпні 2023 року, тоді як договір факторингу датований червнем 2021 року. Тому право грошової вимоги за цим договором позики на час укладення договору факторингу ще не виникло і не могло бути передане. Сам факт підписання сторонами у січні 2024 року акта прийому-передачі реєстру боржників не усуває цієї обставини, оскільки акт є похідним документом і не створює права вимоги, якщо воно не було набуте на законних підставах.

Таким чином, позивач не набув належного права вимоги до відповідача за вказаним Договором позики, а відтак не є належним кредитором у цьому зобов`язанні.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

Враховуючи відсутність у позивача належного права вимоги за Договором позики № 76513586, суд дійшов висновку, що надавати оцінку іншим доводам представника відповідача немає правових підстав, оскільки вони не мають значення для вирішення даного спору.

При цьому, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у виді сплаченого судового збору слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 265, 279, 280 - 289 ЦПК України, та враховуючи наведені положення цивільного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем покласти на нього.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 вересня 2025 року.

Суддя: О.О. Сікора