Справа № 639/8145/24
Провадження № 2/639/421/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника 3-тьої особи Павлікововї Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобаварського районного суду міста Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/8145/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-тя особа служба у справа дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав, суд

ВСТАНОВИВ :

09 грудня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем він перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області 13 лютого 2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилась донька, ОСОБА_4 .

З 25 квітня 2016 року і до лютого 2019 року вся родина проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу між подружжям, дитина стала проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

З 2019 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини.

30 січня 2024 року Харківським районним судом Харківської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 29 січня 2024 і до досягнення дитиною повноліття.

13 листопада 2024 року державним виконавцем Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76526090.

Станом на 13 листопада 2024 року у ОСОБА_3 наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 29.01.2024 по 30.11.2024 у сумі 33 966,77 грн.

Відсутність участі матері у вихованні дитини ОСОБА_4 підтверджується письмовими доказами, а саме: довідкою КЗ «Безлюдівський юридичний ліцей», довідкою КЗ «Центр дитячої та юнацької творчості» Південної міської ради Харківського району Харківської області, Актом обстеження умов проживання дитини складеного Службою у справах дітей Безлюдівської селищної ради, показами свідків та ін.

На початку 2022 року мати ОСОБА_3 виїхала за кордон, оформила тимчасовий захист і відтоді припинила будь-які контакти з донькою. Жодної матеріальної допомоги на виховання доньки вона не надає, турботи про доньку не виявляє, не спілкується з нею, не бере жодної участі у вихованні. Всі ці обставини, на думку позивача, утворюють підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-тя особа служба у справа дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав прийнято в провадження та відкрите загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання.

18 лютого 2025 року представником позивача заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав від 16.01.2025.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-тя особа служба у справа дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 09 липня 2025 задоволено клопотання представника позивача про допит в судовому засіданні малолітню ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та його представник адвокат Моісеєнко О.М., яка діє на підставі ордеру, заявлений позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав визнала.

Представник 3-тьої особи служби у справа дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області в судовому засіданні щодо задоволення позову ОСОБА_1 не заперечувала, вважала, що вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_3 повністю відповідає інтересам дитини.

За таких обставин та у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника 3-тьої особи, опитавши неповнолітню ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами,

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 04 жовтня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2019 року. (а.с. 31-32)

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є : батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 . ( а.с. 33 )

Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , їх спільна донька стала проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . З того часу мати дівчини не приймає участь у її вихованні, матеріальному забезпеченні. На підставі рішення суду з мати були стягнуті аліменти на утримання доньки, які вона також не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. На теперішній час відповідач проживає за кордоном, з донькою бачилася останній раз рік потому. Дівчина бажає проживати разом з батьком. Позивач зазначив, що підставою для позбавлення матері батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 є те, що вона не спілкується з дитиною понад два роки, не цікавиться нею, матеріально не забезпечує.

В статті 18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

В судовому засіданні було встановлено, що судовим наказом від 30 січня 2024 року, виданого Харківським районним судом Харківської області стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 29 січня 2024 року і до досягнення повноліття. ( а.с. 34)

13 листопада 2024 року державним виконавцем Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №76526090. ( а.с. 29)

13 листопада 2024 року державним виконавцем винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, з якого вбачається, що станом на 13.11.2024 у ОСОБА_3 наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 29.01.2024 по 30.11.2024 у сумі 33 966,77 грн. ( а.с. 8)

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 має заборгованість станом на 02.01.2025 в розмірі 19 322,69 грн. В листопаді 2024 року нею були сплачені аліменти у сумі 17 898,35 грн. ( а.с. 112)

Отже, мати ОСОБА_3 приймає участь у матеріальному забезпеченні своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 .

Твердження позивача стосовно того, що відповідач ухиляється від матеріального забезпечення доньки є безпідставними та спростовуються вищезазначеним доказом.

На підтвердження факту ухилення матері ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків позивачем в якості доказів були надані наступні документи:

Акт обстеження умов проживання від 25.03.2024, в якому зазначено, що за адресою АДРЕСА_2 для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окрема кімната, ліжко для сну, обладнане місце для навчання, комп`ютер, телефон, книги, канцелярські приладдя. За цією адресою проживають та мають реєстрацію: ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_7 (ВПО). ( а.с. 9)

Згідно довідки КЗ «Безлюдівський юридичний ліцей імені Героя Радянського Союзу І.Я.Підкопая Безлюдівської селищної ради» від 08.02.2024 №01-21/46, дитина ОСОБА_4 відвідує навчальний заклад з 2017 року і з цього часу приводить до школи та забирає звідти лише батько ОСОБА_1 . Крім того, тільки батько приводить ОСОБА_6 на гурток з танців. Мати ОСОБА_3 відповідно за цей період не відвідує батьківські збори, не звертається до вчителів дізнатися інформацію про успішність дитини, не цікавиться станом здоров`я дитини. На виклики в школу приходить тільки батько ОСОБА_1 . ( а.с. 12)

В характеристиці КЗ «Безлюдівський юридичний ліцей імені Героя Радянського Союзу І. Я. Підкопая Безлюдівської селищної ради» від 17.04.2024 № 01-21/192 на ученицю 7-А класу ОСОБА_4 зазначено, що дівчина виявила середній і достатній рівень навчальних досягнень. ОСОБА_6 має глибокі психологічні хвилювання через негативне відношення матері ОСОБА_3 до неї, а також відсутність матері у її житті. ( а.с. 42)

З довідки КЗ «Центр дитячої та юнацької творчості» Південної міської ради Харківського району Харківської області від 08.02.2024 №01-17/5 вбачається, що ОСОБА_4 дійсно відвідує гурток естрадного танцю «Непоседа» в період з 15.09.2021 по цей час. ( а.с. 15)

Суд критично відноситься до вищезазначених доказів комунальних закладів, оскільки безпосередньо в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України його донька ОСОБА_6 заняття в школі відвідує онлайн, а гурток з танців взагалі не відвідує. Отже, інформація, яка викладена у вищезазначених доказах спростовується поясненнями самого позивача. Крім того, дані докази за внутрішнім переконанням суду не є достатніми доказами для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання обов`язків з виховання дитини.

Крім того, на підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ( а.с. 29, 30)

Суд не приймає дані покази осіб, оскільки вони в супереч вимогам ст. 230 ЦПК України не були безпосередньо допитані в судовому засіданні під присягу свідка, не попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази.

Також суд вважає неналежними доказами світлини, які маються в матеріалах справи, з зображенням кімнати, іграшок, спального місця, письменного столу, оскільки з них не можливо встановити коли і де саме дані світлини були зроблені. ( а.с. 35-40)

В матеріалах справи мається висновок органу опіки та піклування Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області затвердженого рішенням від 16.01.2025 №06, відповідно до якого вони вважають за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У вказаному висновку зазначається про те, що ОСОБА_4 після розірвання шлюбу між батьками проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . З 2022 року мати проживає за кордоном окремо від дочки та колишнього чоловіка, займається виключно своїм життям, взагалі перестала цікавитися своєю донькою. Мати не виявляє жодного бажання займатися її вихованням та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки не надає. З 2022 року батько один займається вихованням, станом здоров`я, матеріальним забезпеченням дочки. Станом здоров`я мати не цікавиться та не надає жодної матеріальної допомоги на лікування. Мати не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Інколи бачиться з дитиною, але спільної мови з донькою знайти не може, підготовку до дорослого життя не здійснює та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. ( а.с. 117-119)

Даний висновок підтримала в судовому засіданні і представник 3-тьої особи служби у справа дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області.

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд виснував, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він суперечить інтересам дитини та інформація, яка в ньому викладена суперечить обставинам, які були встановлені під час розгляду справи.

Так, судом для всебічного, повного, всестороннього розгляду справи з Державної прикордонної служби України була витребувана інформація щодо перетинання кордону України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у період з 25.02.2022.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України №19/49123-25 від 12.06.2025 громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перетинала кордон: 03.05.2022 виїзд; 27.10.2022 в`їзд; 08.11.2022 виїзд; 02.01.2023 в`їзд; 05.01.2023 виїзд; 07.07.2023 в`їзд; 25.07.2023 виїзд; 27.12.2023 в`їзд; 07.01.2024 виїзд; 02.04.2024 в`їзд; 14.04.2024 виїзд; 18.06.2024 в`їзд; 19.06.2024 виїзд; 17.07.2024 в`їзд; 19.07.2024 виїзд; 30.08.2024 в`їзд; 01.09.2024 виїзд; 17.12.2024 в`їзд; 12.01.2025 виїзд.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перетинала кордон: 03.05.2022 виїзд; 27.10.2022 в`їзд; 08.11.2022 виїзд; 07.07.2023 в`їзд; 25.07.2023 виїзд; 27.12.2023 в`їзд; 19.06.2024 виїзд; 17.07.2024 в`їзд; 01.09.2024 виїзд; 17.12.2024 в`їзд; 12.01.2025 виїзд. ( а.с. 179-180)

Таким чином, судом було достовірно встановлено, що у період з 03.05.2022 і по теперішній час відповідач ОСОБА_3 разом зі своєю малолітньої донькою ОСОБА_11 виїжджали разом за межі України, де знаходилися разом по декілька місяців та поверталися назад.

Отже, така поведінка ОСОБА_3 , на думку суду свідчить про її участь у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_6 .

Судом була досліджена медична документацію відносно ОСОБА_4 , а саме: довідка амбулаторії загальної практики медицини сел Безлюдівка від 18.01.2024, в якій зазначено про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 08.01.2024 проходить амбулаторне лікування в амбулаторії ЗПСМ сел. Безлюдівка КНП ЦПМД №3 Харківського району з діагнозом вегетативна дисфункція, функціональні порушення сну. 17.01.2024 консультована лікарем невропатологом. Призначено лікування. Рекомендовано контрольний огляд через 30-45 днів. (а.с. 13)

В консультативному висновку спеціаліста КНП ЦПМД №3 Харківського району від 17.01.2024 зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має проблеми зі сном, які почалися два місяці назад. ( а.с. 22)

З консультативного висновку спеціаліста «Засобами зв`язку» від 17.05.2024 лікаря-психіатра дитячого вбачається, що ОСОБА_4 на прийом звернулася разом з батьком, скарги на порушення сну, підвищену тривожність, емоційну лабільність, складнощі із концентрацією уваги, неможливість зосередитись, зниження енергії та настрою. ( а.с. 21)

Суд зазначає, що дані обстеження дівчини проводилися під час її повернення в України, після яких вона разом з матір`ю неодноразово та на тривалий час виїжджала за кордон.

Опитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 пояснила, що дійсно вона проживає з батьком, який займається її вихованням, проводжає її до школи, коли необхідно допомагає виконувати домашнє завдання. Під час повномасштабного вторгнення мати виїхала за кордон до Бельгії, де живе своїм життям. ОСОБА_6 виїжджала разом з матір`ю за кордон, але находячись поруч з нею не могла найти спільну мову. Дівчина вважає, що у її матері своє життя, а нею вона не цікавиться. Наданий час мати проживає за кордоном, а вона в Україні. Останній раз спілкувалася з матір`ю по телефону 01 вересня 2025 року. Неповнолітня вважає, що позбавлення батьківських прав матері буде відповідати її інтересам.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

У постанові ВС від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зазначено, що при вирішенні питань, які стосуються життя дитини, яка здатна сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Разом з тим, у постанові ВС від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 754/7526/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 520/17217/13-ц, від 02 серпня 2023 року у справі № 707/1704/21).

Отже, судом була всебічно з`ясована думка неповнолітньої ОСОБА_4 , вислухані її бажання, які судом були зважені з урахуванням супутніх факторів, які можуть мати вплив на висловлений дитиною інтерес, а саме проживання тривалий час з батьком, а тому думка дитини при вирішенні даного спору не є абсолютною та оцінюється у сукупності із іншими доказами.

Щодо позиції відповідача ОСОБА_3 при вирішення даного спору, так остання надала суду заяву, в якій зазначила про те, що після розірвання шлюбу з позивачем 13.02.2019 їх малолітня донька залишилася проживати з батьком. Вона участі у вихованні дитини не приймає та проживає окремо, живе своїм життям. Після початку повномасштабного вторгнення рф на Україну вона виїхала за кордон та не збирається повертатися. Влаштувала своє життя там і не бачить його з донькою. Їх відносини напружені і вони не сприймають один одного. Її присутність в життя доньки лише шкодить її життю та психологічній рівновазі. Не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( а.с. 71)

У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є не право згідною, суперечить моральним засадам суспільства.

З огляду на викладені норми права, суд приходить до висновку про те, що заява відповідача від 19 січня 2025 року, в якій вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Відтак, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини.

Суд наголошує, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд акцентує увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків та неналежне їх виконання відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Як вже було зазначено вище, при розгляді даної справи судом не встановлено, що мати ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише вина поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачкою відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері (батька), а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Суд констатує, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення нею від виконання батьківських обов`язків відносно дитини або про порушення відповідачкою прав дитини.

Враховуючи, що в матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджу винну та свідому поведінку ОСОБА_3 щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд дійшов висновку про невстановлення правових підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її малолітньої доньки.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем, оскільки у задоволені позову відмовлено.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5 , 13, 76-81, 89, 133, 141, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 164, 165, 166 СК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-тя особа служба у справа дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

3-тя особа: Служба у справа дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, розташоване за адресою: Харківська область, Харківський р-н, сел. Безлюдівка, вул. Зміївська, 48.

Повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2025 року.

Суддя В. В. Труханович