справа № 278/2025/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Альони Шлапак, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області і ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У обґрунтування заявленого ОСОБА_1 повідомив, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільного сина ОСОБА_4 . У подальшому вищевказаний шлюб розірваний і хлопчик залишився проживати із батьком, а матір останнього самоусунулася від належного виконання батьківських обов`язків, оскільки припинила спілкування із сином та не надає грошових коштів на його утримання. За таких обставин, він вимушений звернутися до суду з цією заявою.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Ухвалою суду від 30 травня 2025 року в цій справі відкрито загальне позовне провадження.

09 липня 2025 року відповідною ухвалою суду підготовчий розгляд справи завершений та справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник адвокат Молот Є.О. у ході судового розгляду справи підтримали позов з підстав, викладених у ньому.

Відповідачка ОСОБА_2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, однак у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала у повному обсязі. У обґрунтування своєї позиції пояснила, що дійсно сторони розлучені, проте, попри зазначений перебіг подій, вона не перестала піклуватися про спільного сина ОСОБА_4 . Зокрема, вона зазначила, що надає кошти на утримання хлопчика, купує йому одяг та взуття, щодня із ним спілкується та турбується про його належне харчування, оскільки навчальний заклад останнього знаходиться поряд із місцем її проживання а тому ОСОБА_4 щодня відвідує матір. Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила у задоволенні цього позову відмовити.

Представник третьої особи служби у справах дітей Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області письмово клопотала перед судом про здійснення розгляду справи без її участі.

Решта учасників справи свого ставлення щодо заявлених вимог не висловила та у судове засідання з невідомих суду причин не прибула попри те, що про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

24 лютого 2023 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 278/3348/22 розірваний шлюб, укладений 01 лютого 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 9-10).

16 травня 2024 року рішенням Виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 54 затверджений висновок відповідно до якого орган опіки та піклування ввжає доцільним визначити місце проживання та способу утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за батьком (а.с. 14-15).

Із акту обстеження умов проживання від 21 квітня 2025 року, який складений представниками вищевказаного органу місцевого самоврядування, вбачається, що ОСОБА_1 створив усі належні умови для розвитку, навчання та комфортного проживання свого сина ОСОБА_3 . Окрім цього, у акті вказано, що утриманням хлопчика займається батько (а.с. 12 зворот-13).

21 квітня 2025 року Денишівським ліцеєм імені В.Г. Бондарчука Житомирського району Житомирської області видана довідка № 125 відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 9-Б класі вказаного освітнього закладу (а.с. 16 зворот).

Окрім цього, зазначеним навчальним закладом видані характеристики батьку та матері ОСОБА_3 відповідно до яких останні за місцем навчання сина характеризуються позитивно оскільки приймають активну участь у житті хлопчика, цікавляться його навчанням та успіхами, а також беруть разом із ним активну участь у волонтерських заходах ліцею (а.с. 13 зворот, 52).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 432 від 22 квітня 2025 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом із своїм сином ОСОБА_3 , 2009 року народження, за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Тобто, сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Частиною першою ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Приписами ст. 141 СК встановлена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правилами ч.ч. 1-3 ст. 180 СК України унормовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У постанові Верховного суду від 02 жовтня 2024 року по справі № 333/7023/23 виснувано, що для підтвердження самостійного утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2025 року по справі № 128/3616/24 зазначено, що доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, і стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного).

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані наведені правовідносини, а також зважаючи на судову практику з приводу врегулювання подібних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Судом установлено та сторонами не оспорювалося, що вони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , який проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 .

Водночас, суд звертає увагу на те, що утримання особи передбачає її знаходження на тривалому або постійному матеріальному або грошовому забезпеченні з боку іншої особи, і ця допомога була для неї постійним та основним джерелом засобів до існування.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що спільний син сторін ОСОБА_4 утримується виключно батьком. Так, суд звертає увагу на те, що стороною позивача не доведений факт ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів на утримання сина. Більше того, у справі взагалі відсутні докази вжиття заявником заходів спрямованих на отримання таких грошових коштів. Вказівка представників органу місцевого самоврядування у акті обстеження умов проживання на те, що хлопчик утримується батьком не є беззаперечним доказом існування цього факту, а лише відображає інформацію, яка була повідомлена посадовим особам під час їх відвідування сім`ї ОСОБА_5 .

Відтак, із огляду на відсутність відповідних доказів та зважаючи на пояснення надані відповідачкою щодо її участі в утриманні та виходванні сина суд вказує, що ОСОБА_1 не доведений факт самостійного утримання ним сина.

Так само суду не надано доказів і того, що матір хлопчика самоусунулась від його виховання. Зокрема, у справі міститься характеристика останньої, що видана навчальним закладом хлопчика, у якій вказується, що ОСОБА_2 приймає активну участь у житті та виховання ОСОБА_4 , а отже належним чином виконує свої батьківські обов`язки у цій частині.

Ураховуючи зазначений перебіг подій суд вимушений відмовити у задоволенні цього позову.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

Результати вирішення спору не дають суду здійснити розподіл судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02 жовтня 2025 року.

Суддя Віктор Мокрецький