ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2025 року м. Кропивницький

справа № 385/1065/24

провадження № 22-ц/4809/1115/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року у складі головуючого судді Гришака А. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

1.Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , та зобов`язати ОСОБА_2 видалити інформацію, опубліковану:

- в соціальній мережі Facebook, а саме в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) зокрема: за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5

- в соціальній мережі Facebook, а саме на особистій сторінці ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ») , зокрема: за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7

за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_8

- на веб-порталі Dumskaya під статтею «ІНФОРМАЦІЯ_22 » ( ІНФОРМАЦІЯ_10 в розділі коментарів, коментар від ІНФОРМАЦІЯ_11 , опублікований о 20:06 год.);

- на відеохостингу YouTube під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 », а саме: за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_13 .

2. Зобов`язати ОСОБА_2 протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким на була поширена, а саме - шляхом розміщення у соціальній мережі Facebook, в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_14 на своїй обистій сторінці ІНФОРМАЦІЯ_6 на відеохостингу ІНФОРМАЦІЯ_15 » ( ІНФОРМАЦІЯ_16 ), в ІНФОРМАЦІЯ_17 , під статтею « ІНФОРМАЦІЯ_18 : ІНФОРМАЦІЯ_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_10 тексту наступного характеру із зазначенням, що це спростування:

«СПРОСТУВАННЯ! Шановні користувачі! Визнаю, що інформація, розповсюджена мною, ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 , а саме, що ОСОБА_1 є хабарником, злочинцем, корупціонером та знищує ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неправдивою, недостовірною та безпідставною. Зазначена мною інформація є такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ». Прошу вибачення у ОСОБА_1 за розповсюдження такої недостовірної інформації, та зобов`язуюсь такого більше не робити».

3.Стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму в розмірі 50 000 грн, в якості моральної шкоди завданої розповсюдженням інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 20 липня 2020 року на всесвітньовідомому відеохостингу YouTube відповідачем було розміщено відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 », в якому відповідач звинувачує ОСОБА_1 у використанні свого службового становища задля розкрадання державних коштів, а саме ста мільйонів гривень впродовж 2011 року та цілковитому занепаді КУ «ОДЕСЬКИЙ ЗООПАРК».

ІНФОРМАЦІЯ_19 в соціальній мережі Facebook відповідачем було створено групу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В зазначеній групі, а також на своїй особистій сторінці, ОСОБА_2 систематично публікує пости, в яких порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , а також робить штучний ажіотаж стосовно його судової справи, викривляючи при цьому дійсні обставини.

Зокрема, у соціальній мережі Facebook відповідачем був опублікований пост із заголовком « ОСОБА_5 не може зупинитись навіть під час війни», де відповідач звинувачує ОСОБА_1 в розкраданні коштів, які були призначені на ремонт даху тераріуму Одеського зоопарку (мовою оригіналу): «Ремонтом даху тераріуму Одеського зоопарку зацікавилась держаудитслужба. Хоча, судячи з закупівлі без дотримання процедури відкритих торгів, тут вбачається корупційна схема з відмивання бюджетних коштів, та цим мало зацікавитись слідче управління МВС. Ремонт робився протягом трьох місяців, працювало двоє людей. З оцінки приватних будівельників роботи та матеріали на заявлену площу коштують біля двох тисяч гривень за квадратний метр, тобто це 800 тисяч гривень, можна зробити висновок, що майже половину коштів було привласнено. Цей допис можна вважати заявою про злочин. Ну і моральна сторона питання, дах тераріуму чекав ремонту п`ятдесят років, і саме зараз ОСОБА_6 знадобилося витрачати на нього бюджетні кошти. Чи потрібні були гроші для оплати адвокатів? Нагадаю, директор зоопарку ОСОБА_1 є підсудним в кримінальному злочині з 2019 року. Крім того, він внесений до Реєстру корупціонерів НАЗК за результатами іншої судової справи. Яким чином міська влада дозволяє корупціонеру розпоряджатись бюджетними коштами?».

Також, відповідач звинувачує позивача у жорсткому поводженні з тваринами. Зокрема вказує на це у своєму пості, де надає скріншот, у якому говориться про те, що працівники Одеського зоопарку навмисно годували крокодила вуличними котами (далі - мовою оригіналу): « ОСОБА_7 кто-то сомневается в истории о том, как ОСОБА_8 кормил котами крокодила...пост написан на Одесском форуме в 2006 году... близким к ОСОБА_8 человеком, который везде его защищает. В то время нынешний директор занимал должность заведующего акватеррариумом.».

В минулому, відповідач неодноразово та безпідставно зазначав, що ОСОБА_1 є особою, яка систематично втікає від правосуддя (далі мовою оригіналу): «Год назад директор зоопарка ОСОБА_8 также прятался от суда. Очень комфортно мошенникам и взяточникам в нашей стране, где не реформирована судебная система. Можно бесконечно долго красть из бюджета, находясь в статусе подсудимого».

Також, в минулому відповідач на веб-порталі Dumskaya.net, ведучи бурхливі дискусії з відвідувачами цього сайту, прямо називав ОСОБА_1 символом корумпованої влади (далі - мовою оригіналу): «При чем тут ОСОБА_8 ? Таких беляковых через одного во всех сферах жизни, воры, взяточники, проходимцы, они принимают законы и раздают под застройку городские земли. Если бы дело было только в Белякове. Для меня это просто символ воровской и коррумпированной власти, когда не просто воруют, а ещё и рассказывают как всё чудесно и хорошо и мы должны этому воровству радоваться. И жить мне станет легче, когда станет невозможным мэрство таких людей как ОСОБА_9 , который так же стал символом разрушения города. Речь не о персоналиях а о системе…» До всього зазначеного вище, відповідач також додає, що ОСОБА_1 ніби «кликав російських загарбників» аби уникнути покарання.

Вказує, що ОСОБА_2 публічно виражає повну неповагу до позивача називаючи його «Воно», та порівнюючи ОСОБА_1 з російськими бойовими дронами.

Через публікування вищезазначених постів на своїй сторінці та сторінці групи під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній в мережі Facebook, інформація стосовно ОСОБА_1 , яка є недостовірна, нічим не підтверджена, стала відома більш ніж одній особі.

Позивач стверджує, що розміщена щодо нього інформація, має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб неправдиву та викривлену інформацію про ОСОБА_1 , створити враження про вчинення тяжких злочинів, а саме - хабарництво, знущання над тваринами, розкрадання державних коштів.

Зазначив, що під час приватної розмови з ОСОБА_1 , що підтверджується відеозаписом з камери спостереження в кабінеті позивача, відповідач прямо зазначав, що хоче отримати певну «грошову, компенсацію», після чого «всі питання до керівництва зоопарку будуть зняті». Відповідач прямо натякав на те, що свідомо спричиняє ОСОБА_1 моральних страждань, паплюжить його честь, гідність та ділову репутацію, а також репутацію самого зоопарку задля отримання грошової вигоди у певній сумі.

Виходячи з наведених текстів публікацій вбачається, що ОСОБА_10 звинувачують у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: одержання неправомірної вигоди службовою особою (хабарництво), жорстоке поводження з тваринами, шахрайство. Проте відповідні твердження є нічим іншим ніж наклепом та помстою відповідача за його звільнення минулим керівництвом зоопарку.

Більш того, вказаний наклеп відповідач намагається розповсюдити значній аудиторії необізнаних щодо суті та реальних обставин осіб, які сприймаючи це за правду будуть мати хибне враження про особу позивача, що завдасть шкоди його бездоганній діловій репутації.

Поширення відповідачем неправдивої інформації стосовно ОСОБА_1 , шляхом оприлюднення вищевказаних публікацій із недостовірною інформацією, що має обвинувальний нахил і сприймається, як звинувачення позивача у вчиненні кримінальних правопорушень в мережі Інтернет, а саме в соціальній мережі Facebook, не може вважатися оціночними судженнями.

Наклеп на ОСОБА_11 щодо скоєння ним злочинів, яких він насправді не здійснював, принижує його та викликає негативну соціальну оцінку в очах оточуючих.

Дії відповідача є такими, що направлені на погіршення ставлення та відношення оточуючих до ОСОБА_1 , при цьому завдаючи йому певних психологічних страждань.

Також, своїми постами, в соціальній мережі Facebook, відповідач створює викривлене уявлення громадян стосовно позивача, що призводить до бурхливої реакції на його особу в публічних місцях, обуреним коментарям на його сторінці, нецензурним та безпідставним виразам в його адресу. Таке постійне ставлення до ОСОБА_1 , з плином часу лише збільшується, що в свою чергу впливає на його емоційний та психологічний стан.

Позивач вказує, що займає керівну посаду, а саме є директором Комунальної установи «Одеський зоологічний парк загальнодержавного призначення», тому його репутація прямо впливає на репутацію даної установи та на її діяльність. Також, зайняття даної посади робить ОСОБА_1 , популярною людиною в місті, що створює особливо несприятливі умови для його нормального життя та для діяльності самої установи, яка через подібні пости втрачає своїх клієнтів та прибуток в цілому.

Оскільки діями відповідача було порушено звичайний спосіб життя позивача, ним докладалися додаткові зусилля задля відновлення нормального психо-емоційного стану та захисту своїх особистих прав, через протиправні дії відповідача, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яку він просить стягнути із ОСОБА_2 .

У відзиві на позов представник відповідача, адвокат Медвідь В. А. заперечив щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Стверджує, що відповідач не має жодного відношення до користувача під іменем « ОСОБА_12 » соціальної мережі «Facebook» тому інформацію про позивача не поширював. Позивач не надав жодного доказу, що сторінка користувача під іменем « ОСОБА_13 » у соціальній мережі «Facebook» належить саме відповідачу, і саме він поширив інформацію про позивача. З доданих до позовної заяви довідок з відомостями про власників веб сайтів або інформації про їх встановлення вбачається, що відповідач не має жодного відношення до веб порталу Dumskaya. Власниками вебсайту є зовсім інші особи. З наведеного слідує, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем, тому в задоволенні позовних вимог в частині спростування недостовірної інформації викладеної через соціальну мережу Facebook та на вебпорталі Dumskaya необхідно відмовити з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Щодо інтерв`ю відповідача на відеохостингу YouTube, з контексту поширеної інформації вбачається, що поширена інформація про позивача щодо скоєння ним корупційного правопорушення відповідає дійсності, оскільки останній внесений до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Так, зі змісту розміщеної в Реєстрі інформації вбачається, що постановою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП кваліфіковані як порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів та накладено адміністративне стягнення в розмірі ста та двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Таким чином, твердження що позивач притягнутий до відповідальності за корупційне правопорушення, відповідає дійсності.

Згідно даних з реєстру судових рішень та сайту судової влади України, в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться справа №522/16996/19 (кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000372) по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України кваліфікованого як зловживання впливом, тобто прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди. Кваліфіковане позивачу кримінальне правопорушення є тяжким злочином, тому ймовірність, що його затримували під час скоєння цього злочину, дуже вірогідна, тому теж є такою, що відповідає дійсності. Вказав, що вся інша повідомлена відповідачем інформація не містила безспірних тверджень про достовірні фактичні дані, а ґрунтувалася на інформації, що містила оціночні судження і стосувалася критики особи та дій позивача, як особи, яка займає публічну посаду директора КУ «Одеський зоопарк».

Зазначив, що відповідач не поширював інформацію про факт, а оспорювана позивачем інформація по суті є оціночним судженням відповідача (а.с.114-116 том 1).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Визнано інформацію, поширену відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_20 на відеохостингу YouTube на каналі «об`єктивні новини», а саме: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 …Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…», недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на відеохостингу YouTube резолютивної частини рішення суду у цій справі, не допускаючи при цьому власних коментарів.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3500 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 1295,98 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що судовим розглядом встановлено, що 22 липня 2020 року на відеохостингу YouTube на каналі «об`єктивні новини» опубліковано відеоролик під назвою «чего мы не знали за одесский зоопарк» - на цьому відео відповідач ОСОБА_2 розказує про «Одеський зоопарк». Крім іншого, у цьому відеозаписі, відповідач вказує: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 … Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…», таке відео стосується безпосередньо позивача, про що свідчить наявність по змісту висловлювань прізвища позивача. Крім того, такий виступ (інтерв`ю) здійснює відповідач по справі ОСОБА_2 , про що останній не заперечував в судовому засіданні. Суд зазначив, що правдивість поширеної відповідачем інформації останнім не доведено. Подання відповідачем інформації з Єдиного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 , внесений до такого реєстру, за вчинене адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП не підтверджує, що позивач здійснював крадіжку бюджетних коштів. Оскільки інформація сформульована відповідачем способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації указане повідомлення не містить критики або оцінки дій, виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд визнав її як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважав, що позивачем доведено, що інформація, яка поширена відповідачем, зокрема твердження: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 … Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…», висловлена у формі фактичних тверджень з негативним змістом, а відповідачем не доведено, що розповсюджена інформація відповідає дійсності, отже підлягає спростуванню.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважав, що способом спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання ОСОБА_2 протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на відеохостингу YouTube протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі, резолютивної частини рішення суду у цій справі.

Що стосується вимоги позивача, про відшкодування моральної шкоди, яка завдана відповідачем, суд виходив з того, що позивачу діями відповідача завдано моральної шкоди, оскільки до відома необмеженого кола осіб розповсюджено недостовірну інформацію, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача в громадській думці, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають відшкодуванню частково в розмірі 3 500 грн.

Разом з тим, відмовляючи в іншій частині задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами факту належності сторінки у соціальній мережі «Facebook» відповідачу та викладення постів, коментарів, дописів на веб-порталі Dumskaya.net відповідачем, а також приналежності йому спірних дописів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 подав до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідач зазначив, що дану справу було розглянуто без належного відповідача, оскільки ОСОБА_2 не поширював недостовірну інформацію. Так, суд у цій справі не з`ясував, хто є власником YouTube-каналу, на якому ІНФОРМАЦІЯ_21 було опубліковано відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 », та проігнорував доводи відповідача, висловлені під час судових засідань, що він не є власником каналу «Об`єктивні новини» на відеохостингу YouTube (посилання: http://www.youtube.com/@ об`єктивні новини), а лише визнав, що на відео зображений він. Зазначений канал є медіаресурсом друкованого видання «Об`єктивні новини», засновником якого виступає громадська організація «Цивільний фронт». Цей факт підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серії ОД №1920-791Р від 10 липня 2018 року. Водночас, в оскаржуваному рішенні суд визнав інформацію, поширену ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_20 на каналі «Об`єктивні новини», недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , однак не встановив особу власника цього каналу та відповідального за його контент.

Апелянт стверджує, що і у відзиві, і у судових засіданнях зазначав, що у відео на відеохостингу YouTube від 20 липня 2020 року висловлював власні оціночні судження відносно позивача. З аналізу змісту поширеної інформації у відео під назвою «Чего мы не знали за Одесский зоопарк» можна зробити висновок, що вислів про вчинення позивачем корупційного правопорушення може бути правдивим, оскільки він внесений до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Вказаний вислів є припущенням щодо можливого скоєння корупційних правопорушень, яке базується на тому, що позивач раніше вже скоював корупційні правопорушення. У будь-якому разі вказані висловлювання не є конкретними, не описують певну ситуацію у прив`язці до певних обставин та фактів. У цьому Реєстрі зазначено, що постановою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року позивача було визнано винним у порушенні вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів (ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП), за що на нього було накладено штрафи в розмірі 100 та 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, інформація про те, що позивача було притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, підтверджується офіційними документами та є достовірною. Щодо повідомлення про затримання позивача за підозрою в отриманні хабара, відомо, що в Приморському районному суді м. Одеси наразі перебуває справа №522/16996/19 (ЄРДР №0000372) щодо обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст. 369-2 КК України - зловживання впливом, тобто отримання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішень службовими особами. Оскільки вказане кримінальне правопорушення належить до категорії тяжких злочинів, інформація про особу, підозрювану в його скоєнні, є вірогідною і обґрунтованою, а отже - такою, що не суперечить дійсності.

Вказує, що інша інформація, яку поширив відповідач, не є твердженням про факти, а виражає його особисту оцінку дій та особистості ОСОБА_1 в контексті його публічної посади директора КУ «Одеський зоопарк».

ОСОБА_2 наголосив, що не стверджував достовірно встановлений факт, а лише висловив оціночне судження, яке не може бути підставою для задоволення позову.

Крім того, відповідач зазначив, що судом при розгляді вказаної справи порушено правила територіальної юрисдикції (підсудності).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Воронюк М. О. просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є особою, яка напряму пов`язана з громадською організацією ГО «Цивільний фронт». Так, 07 грудня 2020 року було оголошено про Установчі збори Консультативної ради при прокуратурі Одеської області, з питання розширення складу Консультативної ради при прокуратурі Одеської області, які в подальшому відбулись 09 вересня 2021 року. З метою об`єктивності проведення зборів, участь в установчих зборах приймали делеговані особи від інститутів громадського суспільства. Зокрема, від імені ГО «Цивільний фронт» участь приймав ОСОБА_2 . Таким чином, саме у 2020 році, коли було опубліковано відео на каналі сервісу YouTube «Об`єктивні новини», ОСОБА_2 був безпосередньо пов`язаною із даним виданням особою, та саме за його безпосередніми діями, дане відео було опубліковане на сервісі YouTube, для висвітлення його інформаційних тверджень в широке коло людей. Представник зауважив, що власник Ютуб каналу є лише особою, яка реалізували наміри та мету ОСОБА_2 . В той час, коли ОСОБА_2 є тією особою, яка створила та поширила за допомогою даного Ютуб каналу свій матеріал. Більш того, саме поширення відеозапису ОСОБА_2 через канал новин, який має значну аудиторію та велику кількість підписників, підтверджує його наміри «облити брудом» позивача, та наміри поширити на невизначене коло осіб інформацію, яка не відповідає дійсності, та є наклепом, адже публікація запису під своїм ім`ям не досягла б мети та цілей ОСОБА_2 (а.с.32-41 том 2).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача, представника позивача - адвоката Бойко Н. І., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині щодо задоволених вимог - скасуванню, з ухваленням нового про відмову у їх задоволенні в повному обсязі.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що з 2013 року, позивач - ОСОБА_1 працює директором комунальної установи «Одеський зоологічний парк» загальнодержавного значення.

22 липня 2020 року на відеохостингу YouTube на каналі «об`єктивні новини» опубліковано відеоролик під назвою «чего мы не знали за одесский зоопарк» - на цьому відео відповідач ОСОБА_2 розказує про «Одеський зоопарк». Крім іншого, у цьому відеозаписі, відповідач вказує: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 … Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…» (відео переглянуто в судовому засіданні, а.с. 31,32).

Згідно звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 17.04.2024 №116/2024-ЗВ проведеного дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів та адрес» - було проведено фіксацію і дослідження змісту веб сторінок за адресами у мережі Інтернет згідно додатку (а.с. 33-59).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення - ОСОБА_1 , внесений до такого реєстру. Дата судового рішення 16.09.2020; справа №522/9886/20; притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП (а.с.117 том 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України закріплено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України).

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

За змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 2318/1249/2012).

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Для того, щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; Balaskas v. Greece, № 73087/17, § 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішення ЄСПЛ Paturel v. France, № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року).

Водночас, свобода вираження поглядів є однією з основоположних засад демократичного суспільства. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти державу чи будь-яку частину її населення. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (див. рішення у справі «Бедат проти Швейцарії» (Bedat v. Switzerland), заява № 56925/08, пункт 48, від 29 березня 2016 року).

Розглядаючи питання необхідності такого обмеження у демократичному суспільстві в інтересах «захисту репутації та прав інших осіб», від суду може вимагатися перевірити, чи дотримано справедливий баланс під час захисту двох цінностей, гарантованих Конвенцією, які у певних випадках можуть конфліктувати між собою, зокрема, з одного боку, свободи вираження поглядів, захищеної статтею 10 Конвенції, а з іншого - права на повагу до приватного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції (рішення у справі «Бедат проти Швейцарії» (Bedat v. Switzerland), пункт 74).

Проте для того, щоб стаття 8 Конвенції підлягала застосуванню, посягання на репутацію особи має досягнути певного рівня серйозності та бути таким, що завдає шкоди здійсненню особою свого права на повагу до приватного життя (рішення у справах «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява № 28070/06, пункт 64, від 09 квітня 2009 року та «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини» [ВП] (Axel Springer AG v. Germany) [GC], заява № 39954/08, пункт 83, від 07 лютого 2012 року).

У своїй практиці ЄСПЛ визначив низку відповідних критеріїв, за допомогою яких урівноважуються права на свободу вираження поглядів та на повагу до приватного життя, зокрема: чи вплинула оскаржувана публікація на обговорення, яке становило суспільний інтерес; чи добросовісно діяла особа, яка висловила твердження; наскільки відомою є особа, якої стосується публікація, та що є предметом публікації; контекст, в якому були висловлені оскаржувані твердження; зміст, форма та наслідки публікації; попередня поведінка відповідної особи; метод отримання інформації та її достовірність; а також характер і тяжкість накладеного покарання (рішення у справі «Аксель Шпрінгер АГ проти Німеччини» (Axel Springer AG v. Germany), пункти 89-95, та рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)» [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 і № 60641/08, пункти 108-113, ЄСПЛ, 2012).

ЄСПЛ наголошував, що для того, аби втручання в право на свободу вираження поглядів було пропорційним законній меті захисту репутації інших осіб, необхідним елементом є існування об`єктивного зв`язку між оскаржуваним твердженням та особою, яка подала позов про захист честі та гідності. Простих особистих припущень чи суб`єктивного сприйняття публікації як наклепу недостатньо, аби встановити, що відповідна особа безпосередньо постраждала від публікації. В обставинах конкретної справи має існувати щось, аби змусити пересічного читача відчути, що твердження безпосередньо стосується конкретного позивача, або що він або вона були піддані критиці (рішення у справі «Куніцина проти Росії» (Kunitsyna v. Russia), заява № 9406/05, пункти 42 і 43, від 13 грудня 2016 року).

У пункті 6.26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено правовий висновок про те, що не можна визнати інформацію такою, що має характер оціночних суджень, якщо ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт, тобто повідомляється чітко, точно та є констатацією факту.

Подібних за змістом правових висновків, Верховний Суд дійшов у постановах: від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, в якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, відповідну інформацію.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Визнано інформацію, поширену відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_20 на відеохостингу YouTube на каналі «об`єктивні новини», а саме: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 …Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…», недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на відеохостингу YouTube резолютивної частини рішення суду у цій справі, не допускаючи при цьому власних коментарів.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач оскаржив вказане судове рішення лише в частині задоволених позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом лише в оскаржуваній частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що судовим розглядом встановлено, що 22 липня 2020 року на відеохостингу YouTube на каналі «об`єктивні новини» опубліковано відеоролик під назвою «чего мы не знали за одесский зоопарк» - на цьому відео відповідач ОСОБА_2 розказує про «Одеський зоопарк». Крім іншого, у цьому відеозаписі, відповідач вказує: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 … Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…», таке відео стосується безпосередньо позивача, про що свідчить наявність по змісту висловлювань прізвища позивача. Крім того, такий виступ (інтерв`ю) здійснює відповідач по справі ОСОБА_2 , про що останній не заперечував в судовому засіданні. Суд зазначив, що правдивість поширеної відповідачем інформації останнім не доведено. Подання відповідачем інформації з Єдиного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 , внесений до такого реєстру, за вчинене адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП не підтверджує, що позивач здійснював крадіжку бюджетних коштів. Оскільки інформація сформульована відповідачем способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому за формою вираження вищезазначеної інформації указане повідомлення не містить критики або оцінки дій, виражено без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд визнав її як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача. Суд вважав, що позивачем доведено, що інформація, яка поширена відповідачем, зокрема твердження: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 … Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…», висловлена у формі фактичних тверджень з негативним змістом, а відповідачем не доведено, що розповсюджена інформація відповідає дійсності, отже підлягає спростуванню.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 757/10886/20-ц (провадження № 61-13490св21), постанова Верховного Суду від 24 травня 2023 року в справі № 536/911/21 (провадження № 61-4812св23), постанова Верховного Суду від 05 лютого 2025 року в справі № 752/30879/21 (провадження № 61-4554св24)).

У цій справі суд не чітко розрізнив фактичні твердження і оціночні судження.

22 липня 2020 року на відеохостингу YouTube на каналі «об`єктивні новини» опубліковано відеоролик під назвою «чего мы не знали за одесский зоопарк» - на цьому відео відповідач ОСОБА_2 розказує про « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Крім іншого, у цьому відеозаписі, відповідач вказує: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 … Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…» (відео переглянуто в судовому засіданні, а.с. 31,32).

Зокрема, висловлювання відповідача у відеоролику містять критику та оцінку дій директора зоопарку. Разом з тим, на думку колегії суддів, вказана інформація не містить однозначного твердження про факт вчинення позивачем конкретного кримінального правопорушення, та є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню, тому не може бути предметом судового захисту.

Спірна інформація є власною думкою відповідача щодо діяльності позивача, критикою дій останнього з використанням провокативної риторики та інших мовно-стилістичних засобів, характерних для оціночних суджень.

Колегія суддів акцентує увагу й на тому, що публічний статус позивача та суспільний інтерес щодо нього при виконанні ним своїх обов`язків свідчить про більш ширші межі допустимої критики відносно нього.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є директором Комунальної установи "Одеський зоологічний парк загальнодержавного значення".

Так, згідно відомостей із єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (https://public.nazk.gov.ua/documents/e49b35c9-4edc-47ce-ba70-ed84af960473), ОСОБА_1 є посадовою особою юридичної особи публічного права, а тому його життя є публічним.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У абзаці четвертому пункту 21 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам також роз`яснено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Тобто публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, в тому числі у різкій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу.

У зв`язку з цим межа допустимої критики, щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Відповідно до пункту 91 рішення ЄСПЛ Axel Springer AG v. Germany [GC], № 39954/08, від 07 лютого 2012 року, суд наголошує, що в той час як приватна особа, яка невідома спільноті, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, вказане не стосується до громадських діячів (див. Minelli v. Switzerland (dec.), no. 14991/02, 14 червня 2005, і Petrenco, § 55). Принципове розрізнення має бути застосоване між фактами публікації, здатними запровадити дискусію в демократичному суспільстві, пов`язану, наприклад з політиками при виконанні ними службових обов`язків і відомостями про приватне життя особи, яка не виконує таких обов`язків (див. Von Hannover, § 63, и Standard Verlags GmbH, § 47).

Статтею 11 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про інформацію» встановлено, що суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Позивач у цій справі, як посадова особа юридичної особи публічного права (директор Комунальної установи "Одеський зоологічний парк загальнодержавного значення), повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже він обираючи кар`єру публічної особи погодився на таку увагу. Крім того, публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, у більшості випадків з власної ж волі, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність.

З урахуванням наведеного, межа допустимої критики стосовно політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Крім того, колегія суддів зазначає таке.

У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Аналогічні висновки щодо необхідності обов`язкового залучення до розгляду справи у якості відповідача власника відповідного веб-сайту, на якому була поширена інформація, спростування якої вимагає позивач, сформовані у цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.

Разом з тим, зобов`язуючи ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на відеохостингу YouTube резолютивної частини рішення суду у цій справі, суд першої інстанції не встановив хто є власником відповідного YouTube каналу, на якому 20 липня 2020 року було опубліковано відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_12 ».

З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що поширена відповідачем інформація була його власними судженнями і таке поширення інформації ґрунтується на його особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації, а не твердженнями, як помилково виснував суд першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про порушення судом першої інстанції правил територіальної юрисдикції (підсудності), то такі твердження є хибними, оскільки с. Чемерпіль, Гайворонського району Кіровоградської області, в якому зареєстроване місце проживання відповідача, належить до юрисдикції Гайворонського районного суду Кіровоградської області.

За встановлених апеляційним судом обставин, а також з урахуванням того, що позивач є публічною особою та має особливий статус у суспільстві, і повинен бути готовий до критики, за відсутності у поширеній відповідачем інформації фактичних тверджень, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, зокрема щодо визнання інформації, поширеної відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_20 на відеохостингу YouTube на каналі «об`єктивні новини», а саме: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 … Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…», недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , зобов`язання ОСОБА_2 протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на відеохостингу YouTube резолютивної частини рішення суду у цій справі, не допускаючи при цьому власних коментарів та стягнення із з ОСОБА_2 .

Позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди є похідною від первісної позовної вимоги, а тому, у зв`язку із відмовою у задоволенні вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Щодо решти спірних висловлювань, окрім вищезазначеної інформації, судом першої інстанції враховано, що позивачем не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами факту належності сторінки у соціальній мережі «Facebook» відповідачу та викладення постів, коментарів, дописів на веб-порталі Dumskaya.net відповідачем, а також належності йому спірних дописів, у зв`язку із чим в частині позовних вимог було відмовлено, і рішення суду в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі п. 2-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, зокрема щодо визнання інформації, поширеної відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_20 на відеохостингу YouTube на каналі «об`єктивні новини», а саме: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 … Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…», недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , зобов`язання ОСОБА_2 протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на відеохостингу YouTube резолютивної частини рішення суду у цій справі, не допускаючи при цьому власних коментарів та стягнення із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральної шкоди у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги відповідача, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633, 60 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, зокрема щодо визнання інформації, поширеної відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_20 на відеохостингу YouTube на каналі «об`єктивні новини», а саме: «багато років на чолі зоопарку стоїть група людей, які займаються його розкраданням… На сьогоднішній день зоопарком керує ОСОБА_14 … Основний вид його діяльності це крадіжка бюджетних коштів…», недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , зобов`язання ОСОБА_2 протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на відеохостингу YouTube резолютивної частини рішення суду у цій справі, не допускаючи при цьому власних коментарів та стягнення із з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральної шкоди у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633, 60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 26.09.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник