П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Київ

Справа №758/5597/20

Провадження: № 22-ц/824/13716/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради

на рішенняПодільського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року, ухвалене під головуванням суддіГребенюка В. В.,

у справі за позовомКиївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року представник Київської міської ради звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна, з огляду на що (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення третьої особи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.12.2016 № 32666204 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою проспект Правди, 39, м. Київ , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за відповідачем 1;

- зобов`язати відповідача 1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 21,6 кв.м на проспекті Правди, 39 у Подільському районі міста Києва (код ділянки 91:066:0005), привівши її у придатний для використання стан.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року у задоволенні позову Київської міської ради відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Київська міська рада через представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просили скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного і всебічного дослідження всіх обставин справи та наявних доказів, зокрема, приватним нотаріусом Козаєвою Н. М., протиправно проведено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної власності, без належної перевірки правовстановлюючих документів та за відсутності рішення Київської міської ради щодо відведення цієї земельної ділянки. Зауважує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином реєстраційну справу, акт обстеження земельної ділянки, листи КП «Київське міське БТІ» та інші документи, які підтверджують самочинність будівництва і відсутність прав відповідачів на землю. Крім того, судом безпідставно зроблено висновок про наявність у ГАК «Вікторія» права користування спірною земельною ділянкою, хоча кооператив створено лише у 1997 році і доказів відведення землі не надано.

Також, вважає, що належним та ефективним способом захисту прав територіальної громади є саме скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності відповідача та знесення самочинного будівництва, що відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду та принципу пропорційності втручання у право приватної власності. Втручання у право відповідача на майно в даному випадку має нормативну підставу, переслідує легітимну мету, захист інтересів територіальної громади, і є пропорційним у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник Київської міської ради Грицаєнко Р. М. підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Київської міської ради підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Гаражний автокооператив «Вікторія» (м. Київ, проспект Правди, 39) був зареєстрований 04 червня 1997 року (а. с. 17).

У подальшому, на підставі рішення позивача № 342/9830 від 23.10.2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на проспекті Правди, 39 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» гаражному автокооперативу « Вікторія » було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на проспекті Правди, 39 орієнтовною площею 1,45 га в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки (а. с. 43).

Згідно з планом-схемою до дозволу на розроблення проекту землеустрою від 09.11.2012 року №к-20559 наведені наступні відомості щодо земельної ділянки, обліковий код 91:066:005к, юридична особа гаражний автокооператив « Вікторія », адреса земельної ділянки, м. Київ, р-н Подільський, просп. Правди, 39 , вид землекористування, короткострокова оренда на 5 років, цільове призначення земельної ділянки, для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки, орієнтовний розмір 1,45 га. (а. с. 44).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н. М. було прийнято спірне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким право приватної власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є власником гаражу, ряд 7 , за адресою: м. Київ, «Вікторія» гаражний автокооператив (Подільський р-н), гараж НОМЕР_2 , адреса ГК: проспект Правди 39, загальною площею 21,6 кв.м. (надалі за текстом - об`єкт нерухомого майна).

В матеріалах справи наявний технічний паспорт Київського МБТІ на гаражний бокс № НОМЕР_2 , І-ий поверх, ряд 7 ; пр-кт Правди №39, район Подільський місто Київ ГКБ «Вікторія», в якому міститься план за поверхами, експлікація внутрішніх площ та характеристика будинку, господарських будівель та споруд (а. с. 39-42).

ОСОБА_1 є членом ГК «Вікторія» згідно рішення загальних зборів №2 від 05.06.1990 та власником гаражу № НОМЕР_2 , ряд № 7 площею 21,6 кв.м., який побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 1990 року (а. с. 46).

31.01.2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: проспект Правди, 39 у Подільському районі м. Києва (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва.

За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки № 20-0050-07, що проводилось на підставі Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890(а. с. 18).

За результатами вказаного обстеження земельної ділянки було встановлено, що земельна ділянка площею 1, 4548 Га (обліковий код: 91:066:0005) на проспекті Правди, 39 у Подільському районі м. Києва згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за гаражним автокооперативом « Вікторія »; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно- розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.

Обґрунтовуючи звернення до суду з позовом, Київська міська рада зазначала, що відповідач самочинно збудував об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності за адресою: проспект Правди, 39 , без будь-яких рішень Київської міської ради про передачу цієї ділянки у власність чи користування, а приватним нотаріусом було протиправно проведено державну реєстрацію права власності на такий об`єкт на підставі неналежних документів, чим порушено права територіальної громади м. Києва.

Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту самочинного будівництва та відсутності у відповідача правових підстав для набуття права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, а також не подано належних і допустимих доказів порушення його прав користування земельною ділянкою.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги адресовані третій особі, а не відповідачу, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх задоволення у цій частині.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитисяз такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом, Київська міська рада посилалася на те, що гараж № НОМЕР_2 , ряд 7 за адресою: проспект Правди, 39 у Подільському районі м. Києва є самочинним будівництвом, яке незаконно розташоване на земельній ділянці територіальної громади м. Києва. Факт державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на зазначений гараж призвів до самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності та порушення прав територіальної громади на її належне використання.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд, за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

У справі, що переглядається, земельна ділянка площею 1,4548 га (обліковий код: 91:066:0005), на якій розташований гараж площею 21,6 кв. м, який згідно з технічною документацією ідентифікується як гараж № НОМЕР_2 , ряд 7 за адресою: просп. Правди, 39 у Подільському районі м. Києва , перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва.

На зазначеній земельній ділянці також розташований гаражний автокооператив « Вікторія ».

Водночас, з матеріалів справи убачається, що гаражний кооператив «Вікторія» порушував питання щодо вступу до справи в якості третьої особи, однак таке клопотання залишено судом першої інстанції поза увагою, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості входити в обговорення даного питання.

Висновки суду першої інстанції про те, що гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на просп. Правди, 39 у Подільському районі м. Києва на землях міської забудови орієнтовною площею 1,045 га згідно з розпорядженням Київського міського голови № 969-мг від 03.08.2001 року «Про погодження місць розташування об`єктів» та, що в подальшому на підставі рішення Київської міської ради № 342/9830 від 23.10.2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу « Вікторія » на просп. Правди, 39 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою орієнтовною площею 1,45 га для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки, є необґрунтованими.

Згідно з наведеними нормами Земельного кодексу України, розпорядження Київського міського голови та рішення Київської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є рішеннями про передачу конкретної земельної ділянки у користування чи у власність гаражному автокооперативу «Вікторія». Договори оренди земельної ділянки з гаражним автокооперативом « Вікторія » не укладалися, а рішення про передачу у користування чи у власність земельної ділянки конкретним фізичним особам, у тому числі ОСОБА_1 , Київською міською радою не приймалися.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки № 20-0050-07 від 31 січня 2020 року, складеного Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), встановлено, що земельна ділянка площею 1,4548 га (обліковий код: 91:066:0005) за адресою: просп. Правди, 39 у Подільському районі м. Києва згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за гаражним автокооперативом « Вікторія », однак, в матеріалах справивідсутні будь-які рішення Київської міської ради щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки у користування чи власність, також відсутні й відомості про її державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі та про державну реєстрацію речових прав на неї. Зазначена ділянка огороджена, охороняється, а в її межах розташовано індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості понад 300 одиниць, а також інші споруди.

Наведені вище обставини свідчать про те, що у відповідача в установленому законом порядку не виникло ані права користування, ані права власності на спірну земельну ділянку, оскільки матеріали справи підтверджують відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів. Це унеможливлює кваліфікацію використання відповідачем зазначеної земельної ділянки як законного. Відтак, висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Крім того, суд необґрунтовано послався на те, що гаражний кооператив «Вікторія» намагався вчинити дії щодо оформлення прав на земельну ділянку, а тому відсутність відповідних документів не може розцінюватися як правопорушення з боку окремих членів кооперативу. Колегія суддів вважає такі висновки безпідставними з огляду на наведені вище правові норми та з урахуванням того, що сам факт вчинення певних дій з оформлення прав не свідчить про виникнення таких прав в юридичному сенсі.

Колегія суддів зауважує, що намагання отримати земельну ділянку у власність чи користування не може бути ототожнене з набуттям права, яке виникає виключно після прийняття компетентним органом відповідного рішення та державної реєстрації. Відсутність цих передумов означає, що користування спірною ділянкою є самовільним і суперечить вимогам земельного законодавства.

Відтак, посилання суду першої інстанції на обставини «спроб оформлення» не можуть виправдати фактичне користування відповідачем спірною земельною ділянкою без належних правових підстав. Це підтверджує, що висновки суду першої інстанції є помилковими, а позовні вимоги Київської міської ради в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, мотивуючи відмову в позові, зазначив про те, що «документів, які б засвідчували наявність у відповідача 3 права власності (користування) спірною земельною ділянкою, суду не представлено» та «на вказаній земельній ділянці знаходиться спірний об`єкт нерухомого майна, який ідентифікується згідно технічної документації та право власності на який зареєстровано за відповідачем 3». Водночас, у даній справі відповідач 3 як процесуальний учасник відсутній (приватного нотаріуса ухвалою суду від 04.11.2021 було залучено не як відповідача, а як третю особу). Отже, посилання суду на «відповідача 3» є безпідставним та таким, що не відповідає процесуальному становищу учасників справи.

Крім того, суд, вказуючи на те, що позивач не надав суду документів, які стосуються предмета доказування, а саме доказів, на підставі яких нотаріус здійснювала реєстрацію, не врахував фактичні матеріали справи. Так, з матеріалів справи, а саме із заперечень, поданих приватним нотаріусом (а. с. 37-49) убачається, що суду були надані документи, які прямо стосуються предмета доказування:

- довідка БТІ ГЖ-2016 № 4918 від 11.11.2016 про те, що гараж у ГК «Вікторія» не зареєстрований;

- довідка гаражного кооперативу «Вікторія» від 14.11.2016 року про те, що гараж побудований у 1990 році;

- довідка № 188 про членство відповідача у кооперативі тощо.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання у довідці гаражного автокооперативу «Вікторія» на те, що гараж нібито збудований у 1990 році, оскільки, в той час законодавством не було врегульовано питання виділення земельних ділянок для гаражно-будівельних кооперативів. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, крім вказаної довідки, які б підтверджували факт будівництва гаража. Така довідка не може визнаватися належним доказом введення об`єкта в експлуатацію.

Так, з матеріалів справи убачається, що нотаріус у своїх поясненнях повідомила суд про те, що після проведення державної реєстрації зазначені документи були повернуті до виконавчого органу Київської міської ради, а позивач долучив їх до матеріалів справи, однак, суд залишив поза увагою надані докази.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про «ненадання документів» є необґрунтованими, суперечать фактичним матеріалам справи та свідчать про неповне й однобічне дослідження доказів, що відповідно до статей 76-80, 89, 263 ЦПК України є порушенням засад цивільного процесу та призвело до ухвалення незаконного рішення.

Ураховуючи закріплений ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України принцип цілісності земельної ділянки та споруди або будівлі, на якій вона знаходиться, реєстрація права власності за ОСОБА_1 на спірний гараж, є порушенням права власності на земельну ділянку територіальної громади м. Києва.

Здійснюючи реєстрацію права власності на гараж за ОСОБА_1 на підставі довідок гаражного автокооперативу «Вікторія» № 188 від 07.11.2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н. М. не перевірила наявність у гаражного автокооперативу «Вікторія» прав на земельну ділянку, на якій знаходиться такий гараж.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, гаражний автокооператив «Вікторія» (м. Київ, проспект Правди, 39) був зареєстрований лише 04 червня 1997 року.

Представник Київської міської ради наголошує на тому, що заявником не надавався нотаріусу документ, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, що є необхідним для здійснення реєстрації права власності.

Оскільки, колегією суддіввстановлено, що за відповідачем зареєстровано право власності на спірний гараж з порушенням вимог закону та він займає земельну ділянку, на якій цей гараж розташований, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про наявність підстав для звільнення самовільно зайнятої відповідачем земельної ділянки(реєстраційний номер об`єкта за адресою: проспект Правди, 39 у Подільському районі міста Києва площею 21,6 (обліковий код 91:066:0005) та повернення її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

Отже, колегія суддів вважає, що надані відповідачем копії документів, в тому числі і рішень Київської міської ради, не є доказами передачі у користування чи у власність гаражному автокооперативу «Вікторія» конкретної земельної ділянки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади м. Києва (код ділянки 91:066:0005) за адресою: просп. Правди, 39 , без належного рішення Київської міської ради про її передачу у власність чи користування.

Відтак, в даному випадку належним способом захисту прав Київської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення такого об`єкта відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем у такій справі виступає власник самочинної забудови. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 461/3490/18 (провадження № 61-5180св21) та від 08.08.2024 у справі № 569/11522/19 (провадження № 61-18275св23).

Отже, оскільки на ділянці розміщений гараж, що підтверджує факт самовільного зайняття землі, ураховуючи подання Київською міською радою позову як власником цієї земельної ділянки, саме ОСОБА_1 є належним відповідачем за вимогою про її звільнення та приведення у придатний для використання стан.

Зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 18,1 кв. м переслідує легітимну мету, забезпечення контролю за використанням комунальних земель за цільовим призначенням. Таке втручання є пропорційним і відповідає критеріям законності та передбачуваності, визначеним у практиці ЄСПЛ. Зокрема, у рішеннях у справах «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації», «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України» підкреслено, що ігнорування доводів сторони або відсутність мотивів у рішенні становить порушення статті 6 Конвенції.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, не встановив усіх істотних обставин справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 щодо звільнення земельної ділянки. Формальний підхід суду суперечить завданню ефективного правосуддя та захисту прав учасників процесу.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування рішення є неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим фактам та неправильне застосування норм права.

З огляду на сукупність доказів колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Київської міської ради підлягає задоволенню, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 05.06.2023 у частині відмови в задоволенні вимог до ОСОБА_2 - скасуванню з ухваленням нового рішення.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку слід зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 21,6 кв. м за адресою: м. Київ, просп. Правди, 39 (код ділянки 91:066:0005) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Водночас, щодо вимог до приватного нотаріуса Козаєвої Н. М. колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх необґрунтованість, оскільки належним відповідачем у справах про скасування рішення державного реєстратора є особа, право якої зареєстровано, а не реєстратор чи нотаріус, який здійснив реєстраційну дію. Такий підхід відповідає усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду (постанови від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 року в частині вирішення вимог Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н. М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції у вказаній частині, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог апеляційної скарги Київської міської ради в цій частині.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу Київської міської ради задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано в частині та ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь Київської міської ради витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5 255,00 грн (2102,00 грн+2102,00х150%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської міської ради задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 року в частині вирішення вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 рокузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять)грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура