Справа № 346/472/25
Провадження № 2/346/907/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Урбанович І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , який за життя склав три заповіти, згідно з якими житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , і належні до господарства земельні ділянки він заповів їй; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_2 чоловіку позивача ОСОБА_2 ( відповідачу ); житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_2 своєму синові, який відмовився від спадщини за заповітом у користь своєї дочки - племінниці позивача ОСОБА_3 ( відповідачу ). До спливу шестимісячного строку вказані спадкоємці подали до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини. Надалі, приватним нотаріусом видано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , позивач звернулася до приватного нотаріуса з відповідною заявою. Однак, остання відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_4 на вищевказаний житловий будинок. Тому позивач просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок, господарські будівлі і споруди.

Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник, адвокат Юркевич Х.М. електронною поштою надіслала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити в її та позивача відсутності ( а.с. 217 ).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 09.04.2025 року подав до суду письмову заяву, в якій не заперечує щодо задоволення позовних вимог, на спадкове майно не претендує, просить розгляд справи проводити в його відсутності ( а.с. 100 ).

Представник Нижньовербізької сільської ради в судове засідання не з`явилася. 06.05.2025 року через систему Електронний суд подала до суду письмову заяву, в якій щодо задоволення позовних вимог не заперечує, просить розгляд справи проводити у відсутності представника вказаної ради (а.с. 127-128).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про його час і місце повідомлялася належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов.

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , його батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , про що свідчать дані копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12.02.1965 року (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_7 , її батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що стверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.11.1971 року (а.с. 13 ).

30.03.1991 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_8 », актовий запис № 3 від 30.03.1991 року, що стверджується даними копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 30.03.1991 року (а.с. 15).

Згідно з даними копії заповіту, посвідченого 16.03.2017 року старостою с. Сопів Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за №38, ОСОБА_4 все своє майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відповідно до заповіту, посвідченого 26.12.2018 року старостою вказаного населеного пункту та зареєстрованого в реєстрі за №192, ОСОБА_4 заповів житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і земельні ділянки, які належать до цього господарства, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 143, 144).

У відповідності до копії заповіту, посвідченого 26.12.2018 року старостою села Верхній Вербіж Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 1-109, ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 і земельні ділянки, які належать до цього господарства, заповів ОСОБА_1 , тобто позивачу (а.с. 18).

Згідно з даними свідоцтв про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 18.12.2018 року, та серії НОМЕР_5 , виданого 28.01.2019 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Коломия Івано-Франківської області, а ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сопів Коломийського району Івано-Франківської області ( а.с. 11, 12 ).

Даними копій довідок №363 №133 та № 916, виданих 18.03.2019 року 20.03.2019 року та 01.07.2019 року відповідно Печеніжинською селищною радою та Нижньовербізькою сільською радою, стверджується, що ОСОБА_4 належали житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_3 , та в АДРЕСА_2 ; інформація щодо права власності ОСОБА_4 на житловий будинок в АДРЕСА_3 , зазначена у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2013 року та в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2019 року (а.с. 146-148, 162, 167, 169-170).

Відповідно до копій довідок №102 та №103, виданих 27.08.2024 року Верхньовербізьким старостинським округом Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1 , в якому він проживав та був зареєстрований з 09.03.1978 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); тип двору колгоспний. Станом на січень 1990 року у вказаному будинку були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 . На час смерті ОСОБА_4 у вказаному будинку була зареєстрована ОСОБА_1 . З дня смерті ОСОБА_4 в управління спадковим майном вступила ОСОБА_1 , яка обробляє присадибні ділянки, доглядає за будинком, сплачує податкові платежі. Заповіт від імені ОСОБА_4 , посвідчений старостою села Верхній Вербіж Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області за № 1-109, не змінювався та не скасовувався (а.с. 16, 17).

Згідно з даними копії листа вказаного старостинського округу №337/02-10/017 від 20.01.2025 року, інформація, що господарство за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_4 , відноситься до колгоспного двору, була надана на підставі запису погосподарської книги №6; рішення сільською радою чи виконавчим комітетом сільської ради про передачу у власність колгоспного двору за вказаною адресою його членам не виносилось ( а.с. 24 ).

Відповідно до виписки з погосподарської книги №6, виданої Нижньовербізькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, вказане господарство згідно з відмітками з 01.01.1990 року по 01.01.1995 року відноситься до колгоспного двору ( а.с. 25-27 ).

Згідно з копією виписки з інвентаризаційних матеріалів №81172, виданої 30.07.2024 року обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на будинок АДРЕСА_1 , не зареєстровано ( а.с. 28 ).

Відповідно до даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 31.07.2024 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 184,9 кв. м., житловою 104,8 кв. м. та господарських будівель і споруд: стодоли літера «Б»; гаражу літера «В»; бані літера «Г». Рік побудови будинку - 1990 (а.с. 29-32).

27.03.2019 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а ОСОБА_5 із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом на користь онуки померлого ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 08.07.2019 року через Генеральне консульство України в Неаполі подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , із аналогічною заявою позивач 25.07.2019 року звернулась до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу ( а.с. 135, 139, 155, 157, 158).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55637601, виданого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. 27.03.2019 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 49/2019 за номером у спадковому реєстрі 63968629, спадкодавець ОСОБА_4 ( а.с. 20, 154).

07.08.2019 року та 18.06.2021 року вказаним нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані з реєстрі за № 1699 та №1141, про те, що спадкоємцями майна ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_2 , та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_2 відповідно ( а.с. 22-23, 173, 185 ).

10.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до вказаного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 187, 188).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного нотаріуса від 20.08.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_4 на вищевказаний житловий будинок ( а.с. 19).

Відповідно до даних листа Коломийської державної нотаріальної контори № 707/01-16 від 08.05.2025 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину) №81087606 від 07.05.2025 року спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкова справа не заводилась (а.с. 130, 131).

Згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч. 2 ст.120 ЦК Української РСР колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент.

Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року в справі № 308/3775/14-ц.

Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2018 року в справі № 688/21/17-ц.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2019 року в справі № 713/1310/17-ц.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 3 вказаної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Частинами першою, третьою статті 347 ЦК України передбачено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Відповідно до положень ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даній справі встановлено, що господарство за адресою: АДРЕСА_1 , відносилось до колгоспного двору і станом на січень 1990 року в ньому проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та позивач, а тому кожному із них належало по 1/3 частці у спірному майні. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , а ОСОБА_4 як голова колгоспного двору ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, згідно з яким він спірний будинок заповів своїй дочці ОСОБА_1 .

На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність передбаченої законом підстави для визнання за позивачем права власності на 2/3 частки спірного нерухомого майна, виходячи з рівності часток усіх його членів (з врахуванням належних їй 1/3 частки як члену колгоспного двору, а також в порядку спадкування на 1/3 частку в колгоспному дворі, яка належала її батьку ОСОБА_4 ), оскільки позивач як спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті батька, не може набути права на цю частку у вказаному майні. На іншу 1/3 частку спірного майна (що належала ОСОБА_6 ) можуть претендувати її спадкоємці першої черги, зокрема, ОСОБА_5 та позивач в порядку спадкування у випадку звернення до нотаріуса з відповідними заявами. Однак, доказів звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6 , в тому числі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачем не надано, як і доказів прийняття нею спадщини після її смерті, спадкова справа не заводилась.

Щодо письмової заяви відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Однак, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даній справі свого підтвердження не знайшли. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне не прийняти визнання позову цим відповідачем.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, ст. ст. 346, 347, 392, 1234, 1268 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності та, керуючись ст. 81, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженкою та жителькою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , право власності на 2/3 (дві третіх) частки житлового будинку загальною площею 184,9 кв. м., житловою 104,8 кв. м. та господарських будівель і споруд: стодоли літера «Б»; гаражу літера «В»; бані літера «Г», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв`язку з їх безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець С. Верхній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області, житель та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: с. Стопчатів Косівського району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 .

Нижньовербізька сільська рада, АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 .

Повний текст рішення складено 30 вересня 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.