РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський Владислав Вікторович, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2025 позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Земцової В.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивує тим, що вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_2 і увійшла до спадкової маси. При житті ОСОБА_2 заповіту не складала. Він є спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що встановлено рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27.06.2025. Інші спадкоємці попередніх черг спадкування відсутні. Він в установлений законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та приватним нотаріусом ЗМНО Чернявським В.В. була заведена спадкова справа, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно. У зв`язку з цим він не може в нотаріальному порядку оформити своє право власності на зазначену квартиру, яке набув правомірно, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 20.08.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання.

Цією ж ухвалою у приватного нотаріуса ЗМНО Чернявського В.В. витребувана спадкова справа №29/2024, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.09.2025 до суду від приватного нотаріуса ЗМНО Чернявського В.В. надійшли витребувані матеріали спадкової справи.

Ухвалою суду від 10.09.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, третіх осіб.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Земцова В.О. не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та просять позов задовольнити.

Представник відповідача Запорізької міської ради Кіпа О.В. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Третя особа приватний нотаріус ЗМНО Чернявський В.В. в судове засідання не прибула, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та третьої особи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.

Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Васищеве Харківського району Харківської області померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Вказана квартира була виділена ОСОБА_2 відповідно до ордеру №906 серії А-ІІ ЖСК від 15.10.1977.

Пай за квартиру в розмірі 5397,40руб. був сплачений ОСОБА_2 15.10.1992.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 в ОП ЗМБТІ 27.02.1995 на підставі довідки ЖБК «Будівельник-20» від 22.12.1995.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27.06.2025 (цивільна справа №2-о/635/61/2025, ЄУН 635/2238/24), яке набрало законної сили 29.07.2025, встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.08.2018 по день її смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, ОСОБА_1 належить до спадкоємців за законом четвертої черги. Інші спадкоємці попередніх черг спадкування відсутні.

Позивач ОСОБА_1 15.02.2024 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2

15.02.2025 приватним нотаріусом ЗМНО Чернявським В.В. була заведена спадкова справа №29/2024, у Спадковому реєстрі №75834392, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час спадкова справа є чинною, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Чернявського В.В. від 14.08.2025 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки не були надані документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

В даному випадку суд враховує, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому законом порядку. Лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, в т.ч. з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна за спадкодавцем, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 правомірно набув право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , оскільки є спадкоємцем за законом четвертої черги, на момент смерті спадкодавця проживав разом з ним та звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Однак у видачі йому свідоцтва про право на спадщину у вигляді вищевказаного нерухомого майна нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю інформації про державну реєстрацію права власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Однак, на думку суду, відсутність правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно і відсутність державної реєстрації цього права за спадкодавцем не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки вона належить йому з моменту відкриття спадщини.

При цьому, суд вважає, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 спадкодавець ОСОБА_2 також набула правомірно відповідно до ст.15 Закону УРСР від 07.02.1991р. №697-ХІІ «Про власність», оскільки була членом ЖБК «Будівельник-20» і повністю сплатила пай за вищевказану квартиру, що підтверджується відповідною довідкою зазначеного ЖБК. Право власності ОСОБА_2 було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства - в ЗМБТІ 27.02.1995. Крім того, діюче на той час цивільне законодавство не пов`язувало виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації.

Отже, позивач ОСОБА_1 позбавлений права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , чим порушується (не визнається) його право власності на спадкове майно.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).

На підставі вищевикладеного, виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача шляхом визнання за ним права власності на вищевказану квартиру.

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,316,321,328,392,1216,1218,1223,1261,1268,1269,1297 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова