Справа № 409/2030/20
Провадження № 2-в/0186/38/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м.Шахтарське.

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули С.А.

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шахтарському в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу про відновлення втраченого судового провадження - цивільної справи Білокуракинського районного суду Луганської області №409/2030/20 за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №286 від 29 серпня 2008 року,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2025 року ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження - Білокуракинського районного суду Луганської області №409/2030/20 за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №286 від 29 серпня 2008 року, оскільки судове провадження було втрачено.

Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року було відкрито провадження по вищевказаній справі, зобов`язано учасників судового провадження направити до суду в строк до 14 вересня 2025 року належним чином завірені копії всіх наявних у них письмових доказів, процесуальних документів, що були предметом розгляду вказаної цивільної справи №409/2030/20.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином на офіційну юридичну адресу через електронну пошту та через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України".

З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.488 Цивільного процесуального кодексу України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як зазначено у ст.490 Цивільного процесуального кодексу України, заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, справи, які підсудні Білокуракинському районному суду Луганської області розглядаються Першотравенським міським судом Дніпропетровської області.

При розгляді справи про відновлення втраченого судового провадження, суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження (ст.493 Цивільного процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що Білокуракинським районним судом Луганської області 18 березня 2021 року ухвалено рішення в цивільній справі №409/2030/20.

Матеріали цивільної справи №409/2030/20 перебували в Білокуракинському районному суді Луганської області, будівля якого знаходиться в смт.Білокуракине, Луганської області, яке на теперішній час не контролюється органами державної влади України та є тимчасово окупованою територією України.

Станом на 25 вересня 2025 року Білокуракинський районний суд Луганської області цивільну справу №409/2030/20 Шахтарському міському суду Дніпропетровської області не передавав.

Зазначена обставина дає підстави вважати про втрату матеріалів вказаної цивільної справи.

Шахтарському міському суду Дніпропетровської області надано доступ до АСДС КП "Д-3" Білокуракинського районного суду Луганської області, в якій міститься ОСК на вказану цивільну справу №409/2030/20 (провадження №2/409/73/21) та додані до неї процесуальні документи.

Сторонам по справі запропоновано в строк до 14 вересня 2025 року надати суду всі наявні у них письмові докази та процесуальні документи, які були підставою для ухвалення рішення по справі №409/2030/20 від 18 березня 2021 року.

Представником АТ "Державний ощадний банк України", на виконання вимог ухвали суду, надано суду наступні документи: копію договору про іпотечний кредит №286 від 29 серпня 2008 року, копію рішення Білокуракинського районного суду від 27 вересня 2018 року, копію постанови Луганського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року, від 02 травня 2019 року, копію постанови Верховного суду від 08 липня 2020 року, копію рішення Білокуракинського районного суду від 18 березня 2021 року, копію постанови Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, копію ухвали Луганського апеляційного суду від 27 січня 2022 року.

З метою відновлення втраченого судового провадження судом були досліджені відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, виявлено процесуальні документи, що містилися у втраченому судовому провадженні №409/2030/20 Білокуракинського районного суду Луганської області.

Відповідно до ч.1 ст.494 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що досліджені документи, на думку суду, є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження, суд, перевіривши зібрані матеріали, вважає за необхідне частково відновити втрачене судове провадження №409/2030/20.

Керуючись ст. 488, 490, 494 ЦПК України, -суд

ПОСТАНОВИВ:

Відновити частково втрачене судове провадження в цивільній справі за єдиним унікальним номером №409/2030/20 за позовною заявою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року.

Відновити та долучити до справи наступні документи цивільної справи №409/2030/20:

- копію договору про іпотечний кредит №286 від 29 серпня 2008 року,

- копію рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 27 вересня 2018 року №409/429/17,

- копію постанови Луганського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року №409/429/17,

- копію додаткової постанови Луганського апеляційного суду від 02 травня 2019 року №409/429/17,

- копію постанови Верховного суду від 08 липня 2020 року №409/429/17,

- ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 04 грудня 2020 року про відкриття провадження в справі,

- ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 січня 2021 року про закриття підготовчого провадження,

- ухвалу Луганського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року про відкриття апеляційного провадження,

- ухвалу Луганського апеляційного суду від 21 травня 2021 року про призначення справи до апеляційного розгляду.

Відновити текст процесуального документу:

- рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня 2021 року, наступного змісту:

" Державний герб України

Справа №409/2030/20

Пров.№2/409/73/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року смт Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді: О.Ю.Максименко

за участю секретаря судових засідань: В.М.Супрун

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Білокуракине цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 286 від 29.08.2008 року, -

В с т а н о в и в :

Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 286 від 29.08.2008 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору № 286 від 29.08.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 25000 дол. США зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом з терміном погашення не пізніше 29.08.2028 року. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим за зазначеним договором утворилася заборгованість. Постановою Луганського апеляційного суду від 10.04.2019 року по цивільній справі № 409/429/17 позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено частково та стягнуто ОСОБА_1 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит №286 від 29.08.2008 року, станом на 17.02.2017 року в загальній сумі 25654,29 доларів США, еквівалент якої за офіційним курсом НБУ становить 692376,04 (шістсот дев`яносто дві тисячі триста сімдесят шість грн 04 коп.), що складається з: строкового боргу за кредитом в сумі 14395,00 доларів США; простроченого боргу за кредитом за період з 02.07.2014 року по 16.02.2017 року в сумі 3359,39 доларів США; строкових відсотків за користування кредитом за період з 01.02.2017 року по 16.02.2017 року в сумі 120,64 доларів США; прострочених відсотків за користування кредитом за період з 02.07.2014 року по 16.02.2017 року в сумі 7349,86 доларів США; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03.12.2013 року по 16.02.2017 року в сумі 134,77 доларів США; три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 02.07.2014 року по 16.02.2017 року в сумі 294,63 доларів США. Постанова суду набрала законної сили 10.04.2019 року. Станом на 28.10.2020 року заборгованість за Кредитом не погашена, вищевказане рішення суду відповідачами не виконане, що підтверджується виписками по рахункам Позичальника. В зв`язку з тим, що відносини між Банком та Позичальником не припинялися, відповідно до умов Кредитного договору, Позичальнику щомісячно нараховувались проценти за користування кредитом (п. 1.6.1.1. - до моменту закінчення терміну, на який надано кредит). Станом на 28.10.2020 року в результаті не вжиття заходів позичальником щодо погашення заборгованості перед банком, існує нестягнута за рішенням суду заборгованість за договором про іпотечний кредит №286 від 29.08.2008, яка складає 7810,62 дол. США, в тому числі: прострочені проценти за користування Кредитом за період з 17.02.2017 по 10.04.2019 - 5895,91 дол. США; три проценти річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 17.02.2017 по 27.10.2020 - 630,68 дол. США; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 17.02.2017 по 27.10.2020 - 1284,03 дол. США. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит №286 від 29.08.2008 в розмірі 7810,62 дол. США, а також понесені судові витрати: судовий збір в сумі 3327,20 грн.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що вимоги позивача є необґрунтованими з наступних підстав. Звернувшись 27.02.2017 року до суду з позовною заявою від 20.02.2017 року № 110.20-14/7 Позивач, згідно вимог частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання кредитного договору та використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту. Оскільки Позивач 27.02.2017 року використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право Позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також неустойки (пені), обумовленої цим договором, припинилося. Окрім того, позивачем нараховані проценти, несплачені відсотки за кредитом, 3% річних по всіх сумах прострочених з відсотків, 3% річних по всіх сумах простроченого основного боргу, за межами строків позовної давності. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги свого позову, та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без його участі та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що Постановою Луганського апеляційного суду від 10.04.2019 по цивільній справі № 409/429/17 позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит встановлено, що позивачем доведено отримання відповідачем ОСОБА_1 від ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» кредитних коштів в сумі 25000 доларів США на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 29.08.2008 року, про що сторонами було укладено спірний договір про іпотечний кредит №286 від 29.08.2008 року, умови якого зафіксовані у нотаріально посвідченому договорі іпотеки від 29.08.2008 року.

Постановою Луганського апеляційного суду від 10.04.2019 по цивільній справі 409/429/17 позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», станом на 17.02.2017 року в загальній сумі 25654,29 доларів США, еквівалент якої за офіційним курсом НБУ становить 692376,04 грн, що складається з: строкового боргу за кредитом в сумі 14395,00 доларів США; простроченого боргу за кредитом за період з 02.07.2014 року по 16.02.2017 року в сумі 3359,39 доларів США; строкових відсотків за користування кредитом за період з 01.02.2017 року по 16.02.2017 року в сумі 120,64 доларів США; прострочених відсотків за користування кредитом за період з 02.07.2014 року по 16.02.2017 року в сумі 7349,86 доларів США; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03.12.2013 року по 16.02.2017 року в сумі 134,77 доларів США; три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 02.07.2014 року по 16.02.2017 року в сумі 294,63 доларів США, та судовий збір в сумі 12982,05 грн, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України".

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 4-7), з урахуванням постанови Луганського апеляційного суду від 10.04.2019 по цивільній справі №409/429/17, починаючи з 17.02.2017, заборгованість за кредитним договором про іпотечний кредит №286 від 29.08.2008 складає 7810,62 дол. США, в тому числі:

- прострочені проценти за користування Кредитом за період з 17.02.2017 по 10.04.2019 - 5895,91 дол. США;

- три проценти річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 17.02.2017 по 27.10.2020 - 630,68 дол. США;

- три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 17.02.2017 по 27.10.2020 - 1284,03 дол. США.

Відомостей щодо сплати заборгованості в сумі 25654,29 доларів США, що стягнута постановою Луганського апеляційного суду від 10.04.2019 з відповідача не надано. Також із виписок банку вбачається, що сплат після ухвалення рішення судом не було.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Постановою Луганського апеляційного суду від 10.04.2019 по цивільній справі 409/429/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість станом на 17.02.2017 року в загальній сумі 25654,29 доларів США, еквівалент якої за офіційним курсом НБУ становить 692376,04 грн, що складається з:

- строкового боргу за кредитом в сумі 14395,00 доларів США;

- простроченого боргу за кредитом за період з 02.07.2014 року по 16.02.2017 року в сумі 3359,39 доларів США;

- строкових відсотків за користування кредитом за період з 01.02.2017 року по 16.02.2017 року в сумі 120,64 доларів США;

- прострочених відсотків за користування кредитом за період з 02.07.2014 року по 16.02.2017 року в сумі 7349,86 доларів США;

- три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03.12.2013 року по 16.02.2017 року в сумі 134,77 доларів США;

- три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 02.07.2014 року по 16.02.2017 року в сумі 294,63 доларів США.

Постанова суду набрала законної сили 10.04.2019 та є приюдиційним у даній справі.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що банк видав відповідачеві кредит в сумі 25000 дол. США строком до 29.08.2028 року, у лютому 2017 року банк скористався своїм правом на пред`явлення до позичальника позову про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав (постанова Луганського апеляційного суду від 10.04.2019, що набрало законної сили 10.04.2019), оскільки пред`явив позов про повне стягнення тіла кредиту (а.с. 10-20).

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача прострочених процентів за користування Кредитом за період з 17.02.2017 по 10.04.2019 - 5895,91 дол. США задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача трьох три процентів річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 17.02.2017 по 27.10.2020 - 630,68 дол. США та трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 17.02.2017 по 27.10.2020 - 1284,03 дол. США, то в цій частині позовні вимоги відлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (дати останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, відповідач просив суд застосувати у даній справі положення закону, які регулюють позовну давність.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідачки перед банком за договором можна вважати припиненим у день остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Так, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 17.02.2017 по 27.10.2020 - 630,68 дол. США та трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 17.02.2017 по 27.10.2020 - 1284,03 дол. США. При цьому розрахунок наведений за період з 17.02.2017 по 27.10.2020.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період з 17.02.2017 по 10.04.2019 в розмірі 5895,91 дол. США, не підлягають задоволенню, а тому суд вважає, що банк не мав правових підстав для нарахування 3% річних на суму 5895,91 дол. США прострочених процентів за користування кредитом, нарахованих за користування кредитом за період з 17.02.2017 по 27.10.2020.

З матеріалів справи вбачається, що позивач із зазначеним позовом звернувся 09 листопада 2020 року.

Отже, з вимогою про стягнення трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків в розмірі 828,18 дол. США, які нараховані на проценти, що були стягнуті постановою Луганського апеляційного суду позивач звернувся поза межами строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню підлягають 3% річних за прострочення сплати боргу за кредитом лише за три роки, що передували зверненню позивача з позовом, а саме за період з 09 листопада 2017 року по 09 листопада 2020 року у сумі 155,04 дол. США.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 65,87 грн понесені витрати на судовий збір, сплачені останнім при подачі позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 254, 259, 526, 527, 530, 536, 541, 554, 559, 610-612, 615, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 77-81, 89, 136, 141, 259, 263-265, 272-273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (Луганська область м. Сєвєродонецьк вул. Енергетиків буд. 36, , р/р НОМЕР_2 в філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 304665) заборгованість за договором про іпотечний кредит № 286 від 29.08.2008 року у розмірі 155,04 дол. США.

У задоволенні інших позовних вимог АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 286 від 29.08.2008 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (Луганська область м. Сєвєродонецьк вул. Енергетиків буд. 36, , р/р НОМЕР_2 в філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 304665) судовий збір в сумі 65,87 грн.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суд через Білокуракинський районний суд Луганської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", , місцезнаходження за адресою: Луганська область м. Сєвєродонецьк вул. Енергетиків буд. 36.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 03.08.2005 року, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області О.Ю. Максименко ";

- постанови Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, наступного змісту:

" Державний герб України

Справа № 409/2030/20

Провадження № 22-ц/810/423/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня 2021 року, ухваленого судом у складі судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду

у справі про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

відповідач ОСОБА_1

встановив:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із вказаним вище позовом, який мотивований тим, що між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про іпотечний кредит№ 286 від 29 серпня 2008 року.

Відповідно до п. 1.1- 1.2 договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 25 000 дол США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15,5% річних.Кредит надавався на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 29 серпня 2028 року на придбання квартири. Позичальник зобов`язався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 105 дол США та сплачувати проценти. Однак позичальник порушив умови кредитного договору щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів.

Постановою Луганського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року по цивільній справі № 409/429/17 позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року, станом на 17 лютого 2017 року в загальній сумі 25654,29 дол США, еквівалент якої за офіційним курсом НБУ становить 692376,04 грн, що складається з: строкового боргу за кредитом в сумі 14395,00 дол США; простроченого боргу за кредитом за період з 02 липня 2014 року по 16 лютого 2017 року в сумі 3359,39 дол США; строкових відсотків за користування кредитом за період з 01 лютого 2017 року по 16 лютого 2017 року в сумі 120,64 дол США; прострочених відсотків за користування кредитом за період з 02 липня 2014 року по 16 лютого 2017 року в сумі 7349,86 дол США; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03 грудня 2013 року по 16 лютого 2017 року в сумі 134,77 дол США; три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 02 липня 2014 року по 16 лютого 2017 року в сумі 294,63 дол США. У задоволенні позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2 відмовлено. Постанова суду набрала законної сили 10 квітня 2019 року.

Станом на 28 жовтня 2020 року заборгованість за кредитом не погашена, вищевказане рішення суду відповідачем не виконане, що підтверджується виписками по рахункам позичальника. В зв`язку з тим, що відносини між банком та позичальником не припинялися, відповідно до умов кредитного договору, позичальнику щомісячно нараховувались проценти за користування кредитом (п. 1.6.1.1. - до моменту закінчення терміну, на який надано кредит).

Станом на 28 жовтня 2020 року в результаті не вжиття заходів позичальником щодо погашення заборгованості перед банком, існує нестягнута за рішенням суду заборгованість за договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року в сумі 7810,62 дол США, в тому числі: прострочені проценти за користування Кредитом за період з 17 лютого 2017 року по 10 квітня 2019 року - 5895,91 дол США; три проценти річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року - 630,68 дол США; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 - 1284,03 дол США.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року в розмірі 7810,62 дол США.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня2021 року позов задавлено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк"заборгованістьза договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року у розмірі 155,04 дол США.

У задоволенні інших позовних вимог АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року відмовлено.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати частково оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами по кредиту за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 5 895,91 дол США та 3 % річних по прострочених процентах за період з 17 лютого по 27 жовтня 2020 року та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом не в повному обсязі та невірно встановлені обставини справи, неправильно досліджено та надано оцінку доказів наданих позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника скаржника адвоката Гребенар О.В. за доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами по кредиту за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 5 895,91 дол США та 3 % річних по прострочених процентах за період з 17 лютого по 27 жовтня 2020 року.

Рішення суду в іншій частині позовних вимог банку не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29 серпня 2008 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 286.

Відповідно до п. 1.1- 1.2 договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 25 000 дол США, , а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15,5% річних.Кредит надавався на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 29 серпня 2028 року на придбання квартири. Позичальник зобов`язався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 105 дол США та сплачувати проценти. Однак позичальник порушив умови кредитного договору щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 28 жовтня 2020 року утворилася заборгованість за кредитним договором № 286 від 20 червня 2012 року в сумі 7810,62 дол США, з яких:

прострочені проценти за користування Кредитом за період з 17 лютого 2017 року по 10 квітня 2019 року - 5895,91 дол США;

три проценти річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року - 630,68 дол США;

три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 - 1284,03 дол США.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року в розмірі 7810,62 дол СШАта судові витрати.

Постановою Луганського апеляційного суду від 10 квітня 2019 по цивільній справі 409/429/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість станом на 17 лютого 2017 року в загальній сумі 25654,29 доларів США, еквівалент якої за офіційним курсом НБУ становить 692376,04 грн, що складається з:

- строкового боргу за кредитом в сумі 14395,00 доларів США;

- простроченого боргу за кредитом за період з 02 липня 2014 року по 16 лютого 2017 року в сумі 3359,39 доларів США;

- строкових відсотків за користування кредитом за період з 01 лютого 2017 року по 16 лютого 2017 року в сумі 120,64 доларів США;

- прострочених відсотків за користування кредитом за період з 02 липня 2014 року по 16 лютого 2017 року в сумі 7349,86 доларів США;

- три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 03 грудня 2013 року по 16 лютого 2017 року в сумі 134,77 доларів США;

- три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 02 липня 2014 року по 16 лютого 2017 року в сумі 294,63 доларів США.

Постанова суду набрала законної сили 10 квітня 2019 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись в 2017 році до суду із позовом про стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника.

Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів та пені за кредитним договором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Отже у зв`язку з наявністю судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, банк не мав правових підстав для нарахування ОСОБА_1 прострочених процентів за користування кредитом на умовах кредитного договору за період з 17 лютого 2017 року по 10 квітня 2019 року у сумі 5895,91 дол США, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги не є слушними.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що правовідносини між сторонами не припинялися відповідно до умов кредитного договору, що не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку є необґрунтованими, оскільки Банк звернувся з вимогою про стягнення заборгованості достроково, а отже кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів.

Щодо вимог Банку про стягнення з відповідача 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом, то колегія суддів зазначає таке.

В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте судом першої інстанції не виконані вимоги статті 89 ЦПК України, в повній мірі не з`ясовані всі обставини справи, на які посилався позивач в позовній заяві, та не у повній мірі досліджені зібрані у справі докази та відповідно не надана належна правова оцінка таким доказам.

Оскільки, вимоги позивача про стягнення з відповідачапрострочених процентів за користування кредитом на умовах кредитного договору за період з 17 лютого 2017 року по 10 квітня 2019 року у сумі 5895,91 дол СШАне підлягають задоволенню, тому колегія суддів вважає, що банк не мав правових підстав для нарахування 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 1 284,03 дол США, згідно розрахунку 3% річних по всіх сумах прострочених процентів (а.с. 6 зв.).

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що з вимогою про стягнення трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків в розмірі 828,18 дол США, які нараховані на проценти, що були стягнуті постановою Луганського апеляційного суду позивач звернувся поза межами строку позовної давності.

Відповідно до вимог п.2,п.4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; скасувати рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення суду скасуванню з вказаних вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2,п.4 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних за прострочення процентів за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 1 284,03 дол США скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних за прострочення процентів за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 1 284,03 дол США відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складення повної постанови 20 грудня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова.";

- ухвали Луганського апеляційного суду від 27 січня 2022 року, наступного змісту:

"Державний герб України

Справа № 409/2030/20

Провадження № 22-з/810/2/22

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА

27 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня 2021 рокуза позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,

встановив:

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк"заборгованість за договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року у розмірі 155,04 дол США.

У задоволенні інших позовних вимог АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" судовий збір в сумі 65,87 гривень.

В апеляційній скарзі АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" просив скасувати частково оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами по кредиту за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 5 895,91 дол. США та 3 % річних по прострочених процентах за період з 17 лютого по 27 жовтня 2020 року та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити в повному обсязі.

Постановою Луганського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних за прострочення процентів за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 1 284,03 дол. США скасовано і в цій частині ухвалене нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних за прострочення процентів за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 1 284,03 дол США відмовлено.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишено без змін.

05 січня 2022 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня 2021 року з нього стягнуто на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" судовий збір в сумі 65,87 гривень. Посилаючись на вимоги ч. 13 ст. 141 ЦПК України, заявник вважає, що оскільки позивачу відмовлено у задоволенні вказаних вище позовних вимог, є необхідність остаточно змінити розподіл судових витрат та відмовити банку у стягнені судового збору у вказаному вище розмірі, тому просить апеляційний суд, ухвалити додаткове рішення, яким здійснити остаточний розподіл судових витрат по справі № 409/2030/20 та скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" судового збору в сумі 65,87гривень.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, до судового засідання не з`явилися, що не перешкоджає вирішенню вказаного питання.

Колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (ст. 270 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, які передбачені ст. 270 ЦПК України. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених зазначеною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

ОСОБА_1 у заяві про ухвалення додаткового рішення зазначає, що оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у вказаній вище частині, необхідно остаточно змінити розподіл судових витрат та відмовити у стягнені судового збору.

За положеннями підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (пп. б) п. 4 ч. 1); розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (пп. в) п. 4 ч. 1).

В тексті вказаної вище постанови Луганського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року, зазначено, що предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції від 18 березня 2021 року лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами по кредиту за період з 17 лютого 2017 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 5 895,91 дол. США та 3 % річних по прострочених процентах за період з 17 лютого по 27 жовтня 2020 року, і в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалось.

Отже, колегія суддів зауважує, що оскільки вказане вище рішення суду від 18 березня 2021 року не оскаржувалось в частині задоволення позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором про іпотечний кредит № 286 від 29 серпня 2008 року у розмірі 155,04 дол. США, яка складається з 3% річних за прострочення сплати боргу за кредитом за період з 09 листопада 2017 року по 09 листопада 2020 року у вказаному розмірі, тому відсутні підстави для задоволення вказаної заяви ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат, зокрема, судового збору у сумі 65 гривень, стягнутих судом першої інстанції під час вирішення даної справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 270, 381, 382, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді:".

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С.А.Янжула.