Справа № 606/1137/25 року
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2025 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Малярчук В.В.,

при секретарі Зіньковській Н.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Пацули Василя Олександровича до Іванівської сільської ради, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкової Надії Федорівни про визнання права власності, -

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Пацула В.О. звернулася до суду з позовом до Іванівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкової Н.Ф. про визнання права власності на спадкове майно та майно колишнього колгоспного двору, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 , посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві.

Позивачка в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з заявою, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Іванівської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без представника Теребовлянської міської ради, позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Третя особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Мєшкова Н. Ф. в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до довідки виданої виконкомом Іванівської сільської ради № 33 від 26 лютого 2025 року згідно по господарської книги №1 з 1991 -1995 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , головою колгоспного двору була ОСОБА_2 (1908р.н.), станом на 15.04.1991 року двір був колгоспним, в ньому крім голови двору ніхто не був зареєстрований і не проживав.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту а та б пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності , положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином, із вищевказаного вбачається, що власницею житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що згідно повторно виданого свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14 лютого 2025 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 10.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виданої виконкомом Іванівської сільської ради № 30 від 26 лютого 2025 року на день смерті ОСОБА_3 (1908р.н.) яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і проживала за адресою АДРЕСА_1 разом із нею ніхто не проживав і не був зареєстрований.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_4 1938 року народження.

Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 19 червня 2025 року № 749/02-31 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. зазначено, що ОСОБА_4 за життя прийняв спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 .

Тобто, ОСОБА_4 став власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 виданого 24 березня 1964 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_5 . Після одруження ОСОБА_5 змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 ».

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 28 січня 2008 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1.

Після його смерті відкрилася спадщина на житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 не склав заповіт на належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виданої виконкомом Іванівської сільської ради № 41 від 20 березня 2025 року на час смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований і проживав за адресою АДРЕСА_1 на день смерті проживали і були зареєстровані наступні: дружина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто ОСОБА_7 стала власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 . Однак їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належний померлому ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, визнавши за ОСОБА_1 право власності на житлового будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , як за спадкоємцем за законом.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 527, 529 ЦК Української РСР, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, ст.ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житлового будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , як за спадкоємцем за законом.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Головуючий Малярчук В.В.