КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/5655/25 Головуючий у суді першої інстанції - Буша Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), поданою представником Горбатовським Ігорем Анатолійовичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Буша Н.Д., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс Банк», третя особа Деснянський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Правекс Банк» про зняття арешту, у якому просила суд: зняти арешт з всього її нерухомого майна, який зареєстрований у єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна: номер запису обтяження 7087678, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15980106 від 23 вересня 2014 року. Документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: НОМЕР_1, виданий 15 квітня 2014 року, видавник ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві.

Позов обґрунтовувала тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 095 546,64 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441 грн.

20 лютого 2014 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-2574.

На підставі вказаного виконавчого листа відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві видана постанова № НОМЕР_1 від 15 квітня 2014 року, якою на все її нерухоме майно було накладено арешт. Номер запису обтяження 7087678.

Зазначає, що нею зобов`язання перед банком виконані у повному обсязі, що підтверджується довідкою від 23 листопада 2024 року № 194/60.

Оскільки існування арешту порушує її право щодо власності, то вона була вимушена звернутися до суду для врегулювання спірного питання в судовому порядку.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Знято арешт з всього нерухомого майна ОСОБА_1 , який зареєстрований у єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису обтяження: 7087678.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Горбатовський І.А. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що інформація в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 про сплату виконавчого збору у розмірі 109 898, 76 грн у відділі відсутня. Таким чином, позивачем не було сплачено виконавчий збір відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 15 вересня 2014 року.

Наголошує, що при поверненні виконавчого документа стягувачу арешт з майна боржника не знімається. Вказане унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_1

08 серпня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що сплатила приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Бандолі О.О. суму стягненої винагороди приватному виконавцю, що становить 109 898, 76 грн. Тому позивач вважає апеляційну скаргу безпідставною, а оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При апеляційному розгляді справи позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважають рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, тому просили залишити його без змін.

Представник Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також представник ПАТ КБ «Правекс-Банк», належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явилися (а.с. 127, 138).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрованого за №5339 від 11 вересня 2008 року, а також житлового будинку в селі Лук`янівка, Білоцерківського району, Київської області та земельних ділянок, площею 3,8220 га, кадастровий номер :03004:0046 та площею 4,0130 га, кадастровий номер :03:004:0042 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В., зареєстрованого за №296, №297, №298 від 04 лютого 2025 року.

Відповідно до копії рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2013 року по справі №754/5220/13-ц було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 095 546,64 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн.

Із відомостей, що містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень вбачається що 30 квітня 2014 року Деснянським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, в якому стягувачем виступав ПАТ КБ «Правекс-Банк», а боржником ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №424976966 від 01 травня 2025 року у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження державним реєстратором Мироненком Д.О. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер НОМЕР_1 від 15 вересня 2014 року ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві накладено арешт нерухомого майна ОСОБА_1 на все нерухоме майно.

Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження 14 жовтня 2016 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скрипкою Ю.О. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 095 546,64 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн на підставі виконавчого листа №2-2574 від 20 лютого 2014 року.

Відповідно до копії довідки ПАТ КБ «Правекс-Банк» №194/60 від 23 липня 2024 року по кредитному договору №596-002/08Р від 11 вересня 2008 року, укладеного між АТ «ПРАВЕКС БАНК» та ОСОБА_1 станом на 23 липня 2024 року зобов`язання за кредитним договором виконані в повному обсязі.

Згідно із листом Деснянського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 15 листопада 2024 року №43149945 перевіркою даних, що містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2-22574 від 20 лютого 2014 року Деснянського районного суду міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 095 546,64 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн.

10 листопада 2014 року державним виконавцем керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). Повторно станом на 15 листопада 2024 року вищевказаний виконавчий документ до відділу не надходив.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачка у справі є власником нерухомого майна, повністю погасила заборгованість перед Банком- стягувачем за виконавчим листом, а накладений арешт Державною виконавчою службою при виконані рішення суду позбавляє можливості позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статей 1,3 ЦК України та статей 2, 4-5, 12-13,1 9 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву ДВС, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання становить один рік.

Пунктом 1 Порядку визначено, що передані до архіву органу ДВС, приватного виконавця та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами 1, 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У статті 447 Розділу VII "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, Розділом VII ЦПК України встановлено спеціальний порядок, за яким здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок, що "боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження № 61-3588св21) зазначено, що "у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження". Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивач має бути відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції вірно послався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №204/2494/20, проте не звернув уваги на те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі №234/18525/19 (провадження №61-10369св20) та від 20 жовтня 2021 року у справі №236/789/21 (провадження №61-11689св21) вказано, що "в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження". Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №904/51/19 (провадження №12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №127/11276/20 (провадження №61-882св21) та у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №369/3757/20 (провадження №61-3588св21), підстав відступити від зазначених висновків судом не встановлено".

У справі, яка переглядається, суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні НОМЕР_1, зокрема, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №424976966 від 01 травня 2025 року зареєстровано обтяження державним реєстратором Мироненком Д.О. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер НОМЕР_1 від 15 вересня 2014 року ВДВС Деснянського РУЮ у місті Києві накладено арешт нерухомого майна ОСОБА_1 на все нерухоме майно.

Встановивши зазначені обставини, колегія суддів вважає, що провадження у справі слід закрити, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2024 року у справі №303/6292/20 (провадження №61-8454св21), у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №201/6486/20 (провадження № 61-19066св20).

За вказаних обставин, враховуючи вимоги статті 377 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, а апеляційна скарга Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), подана представником Горбатовським І.А. - частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи та закриває провадження у справі з підстав передбачених статтею 255 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255, 367, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), подану представником Горбатовським Ігорем Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв