Справа № 355/1862/25
Провадження № 2/355/1079/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Баришівський районній суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Верби Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

УСТАНОВИВ:

29.08.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рева Інна Олександрівна звернулась до суду з позовом до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Заяву мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що свідчить відповідне свідоцтво.

Спадкоємці за законом у покійного відсутні. Покійний був одинокою людиною, дітей не мав, а дружина та близькі родичі давно померли. За життя останнього позивач час від часу опікувалася ним, допомагала по господарству, купувала продукти харчування та ліки.

Після смерті ОСОБА_2 позивач за власний рахунок здійснила його поховання, організувала поминальний обід. Наразі остання час від часу наглядає за майном померлого та здійснює за ним догляд.

Так, в серпні 2025 року під час перебування в будинку покійного та в процесі упорядкування його документів позивач виявила заповіт, про існування якого не била обізнана.

Як вбачається зі змісту заповіту, посвідченого Савченко В.П., секретарем Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області 12.12.2008р. за реєстровим номером 260, ОСОБА_2 заповів належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 та взагалі все, що йому буде належати на день його смерті та на що він за законом матиме право, ОСОБА_1 .

Після виявлення заповіту, позивач невідкладно звернулась до Баришівської держав нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у зв`язку з тим, що останньою пропущено шестимісячний строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що з поважних причин пропустила вказаний строк, оскільки не була обізнана про існування заповіту.

Позивач є єдиним спадкоємцем померлого, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Після звернення до приватного нотаріуса, позивачці було повідомлено, що вона пропустила шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом шести місяців, який починається з часу відкриття спадщини не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 08.09.2025р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

22.09.2025р. на адресу суду надійшла заява позивача щодо підтримання позовних вимог та розгляду справи у її відсутність.

19.09.2025р. на адресу суду надійшла заява представника відповідача щодо визнання позову та розгляду справи у їх відсутність.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 30.07.2024р. (а.с. 9зв).

Спадкоємці за законом у покійного відсутні. Покійний був одинокою людиною, дітей не мав, а дружина та близькі родичі давно померли. За життя останнього позивач час від часу опікувалася ним, допомагала по господарству, купувала продукти харчування та ліки.

Після смерті ОСОБА_2 позивач за власний рахунок здійснила його поховання, організувала поминальний обід. Наразі остання час від часу наглядає за майном померлого та здійснює за ним догляд.

Так, в серпні 2025 року під час перебування в будинку покійного та в процесі упорядкування його документів позивач виявила заповіт, про існування якого не била обізнана.

Як вбачається зі змісту заповіту, посвідченого Савченко В.П., секретарем Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області 12.12.2008р. за реєстровим номером 260, ОСОБА_2 заповів належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 та взагалі все, що йому буде належати на день його смерті та на що він за законом матиме право, ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10672789 від 18.05.2006р., ОСОБА_2 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 11).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №76 від 21.08.2025р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 а.с. 16).

Крім того, ОСОБА_2 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 209691 є власником земельної ділянки площею 1,7601 га, розташованої на території Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області; згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 209112 є власником земельної ділянки площею 1,5689 га, розташованої на території Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області; згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 209883 є власником земельної ділянки площею 1,56901 га, розташованої на території Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області; згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 210106 є власником земельної ділянки площею 1,4835 га, розташованої на території Гостролуцької сільської ради Баришівського району Київської області; (а.с. 17 20).

Позивач є єдиним спадкоємцем померлого, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає.

Саме позивачем ОСОБА_1 було здійснено поховання померлого ОСОБА_2 .

У встановлений Законом України шестимісячний строк позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із необізнаністю про наявність заповіту на її ім`я. Про заповіт вона дізналась у серпні 2025 року, коли розбирала речі та документи померлого спадкодавця.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постановах від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження №61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини посилається на те, що про заповіт вона дізналася лише в серпні 2025року,коли знайшла його.

Щодо незнання позивача про наявність заповіту суд зазначає таке.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту. Проте таку необізнаність не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі№ 686/5757/23.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ці правила ст. 1272 ЦК про надання додаткового строку можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Тут Велика Палата послалася на висновки у постановах ВС від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15, від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.11.2020у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020у справі № 450/1383/18.

Але, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом.

Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем і відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням конкретних обставин справи, виснувала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

Також, суд в цьому випадку враховує співвідношення принципу свободи заповіту з правом особи, яка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, на визначення їй додаткового строку.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Про наявність заповіту позивача нотаріальна контора не повідомляла, до спадкування остання закликана не була.

Тому, на переконання суду, незнання позивача про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на її користь, можна вважати однією з поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Аналізуючи викладене та оцінюючи наявні у справі докази, приймаючи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та надання позивачу строку тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст. ст. 2-4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 211, 247, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), додатковий строк тривалістю три місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева