ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5530/25 Справа № 202/3068/24 Головуючий у першій інстанції: Васюченко О. Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Васюченка О.Г. від 26 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вонаперебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 1993 року по 2010 рік, який було зареєстровано відділом РАЦС міста Краматорськ Донецької області. 16 березня 2010 році шлюб було розірвано, однак після розірвання шлюбу вони примирилися та продовжували проживати разом з чоловіком до самої його смерті однією сім`єю. ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_3 разом однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, сумісно робили покупки та робили витрати по придбанню продуктів харчування, майна. У 2021 році разом у спільну власність придбали квартиру за адресою по АДРЕСА_1 , де і проживали до загибелі чоловіка. Від цього шлюбу народилось двоє дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В березні 2022 році, у зв`язку із збройною агресією російської федерації, введенням в країні воєнного стану, ОСОБА_3 був мобілізований на військову службу до НОМЕР_1 окремої механізованої бригади імені ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 в результаті вибухової травми в ході бойових дій під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, ОСОБА_3 загинув. Необхідність встановлення даного факту пов`язана із реалізацію права спадкових правовідносин позивачки щодо розподілу спадщини та отримання допомоги у разі смерті військовослужбовця. Тому ОСОБА_1 просила встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в ході бойових дій по захисту України.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено. Вирішено встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в ході бойових дій по захисту України.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, яке є третьою особою у даній справі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги третьої особи та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 з 20.02.1993 року по 16.03.2010 року, який було зареєстровано відділом РАЦС міста Краматорська Донецької області, актові записи №193 від 20.02.1993, №150 від 16.03.2010 (а.с. 28, 39 т.1).

16 березня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 16.03.2010 року, актовий запис про розірвання шлюбу №150 (а.с. 39 т.1).

Від шлюбу у позивачки із ОСОБА_4 народилось двоє дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 34, 36 т.1).

16 березня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали квартиру за адресою по АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-738 (а.с. 13-14 т.1).

У березні 2022 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно Пирятинським відділом ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області (а.с. 38 т.1).

20 липня 2023 року державним нотаріусом Третьої краматорської державної нотаріальної контори Донецької області на ім`я ОСОБА_2 (відповідача) видане свідоцтво про право на спадщину за законом №789 (спадкова справа №85/2022), яка складається із грошових внесків в АТ КБ ПриватБанк та АТ Ощадбанк.

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого 11.10.2002 Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області, місце проживання позивачки з 24.12.2020 було зареєстроване за адресою по АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа Краматорського відділу ДРАЦС у Краматорському районі Донецької області від 07.08.2025 №72/420-5-25-28.16/28.16, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за період з 16.03.2010 року по 01.04.2022 року, а також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за період з 16.03.2010 року по час надання відповіді, не виявлено.

Також установлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року у справі №202/4808/22 задоволено повністю заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 однією сім`єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_3 , у період часу з 01 січня 2004 року по день смерті спадкодавця (до часу відкриття спадщини), а саме до березня 2022 року (а.с. 25-26 т.1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково. Вказане вище рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року №202/4808/22 скасовано. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, залишено без розгляду (а.с. 22-24 т.1).

Згідно змісту позовної заяви, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_3 позивачці необхідне, щоб реалізувати право спадкових правовідносин щодо поділу спадщини та отримання допомоги у разі смерті військовослужбовця.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Позивачкою не обґрунтовано необхідність встановлення факту її проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 , адже у цей період вони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 20.02.1993 відділом ЗАГС міста Краматорська Донецької області.

Позивачка зазначає також, що встановлення вказаного вище факту їй потрібно для реалізації спадкових прав після ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до наданих суду письмових доказів, після ОСОБА_3 , який помер у березні 2022 року, спадщину за законом прийняв його син - ОСОБА_2 , тобто спадкоємець першої черги.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 26 червня 2024 року у справі №489/8011/18, від 01 жовтня 2024 року у справі №638/11578/21.

Про це також зазначено у пункті 21 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 Про судову практику в справах про спадкування».

Отже, встановлення факту проживання позивачки із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в даному випадку не призводить до виникнення в неї права на спадкування за законом, адже це є підставою для спадкування у четверту чергу (стаття 1264 ЦК України).

У даній справі встановлено наявність спадкоємця за законом першої черги - сина спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (відповідача), який прийняв спадщину. Право відповідача на спадщину ОСОБА_3 позивачкою не оспорюється, що підтверджується змістом позовної заяви та поясненнями у судовому засіданні.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №343/481/22).

Щодо вимог позовної заяви про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 17 березня 2010 року (наступний за днем розірвання шлюбу) по день смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в ході бойових дій по захисту України, який необхідний позивачці для отримання допомоги у разі смерті військовослужбовця, колегія зазначає наступне.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 10 січня 2019 року в справі №484/747/17, від 01 липня 2020 року в справі №222/1109/17.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебували у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц).

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі №531/295/19.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів її постійного проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 17 березня 2010 року (наступний за днем розірвання шлюбу) по день його смерті у березні 2022 року.

Суду представлено копію заяви голови правління ОСББ «Двірцева 57» Сохань Л.Г., в якій вона підтверджує, що з 2003 по 2021 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, спільно робили ремонти, купували разом меблі та побутову техніку, ходили до крамниці за покупкам, разом відмічали синове весілля та ці всі роки жили разом (а.с. 10 т.1).

Однак, вказана вище заява адресована Донецькому окружному адміністративному суду. Крім того, вказана заява голови правління ОСББ не є належним доказом спільного проживання осіб як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, не містить інформації про джерела походження обізнаності щодо проживання осіб як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Колегія наголошує, що у заяві стверджується про спільне проживання осіб по 2021 рік; інформація про проживання вказаних вище осіб однією сімєю у 2022 році відсутня.

У якості свідка з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання голова правління ОСББ «Двірцева 57» ОСОБА_6 місцевим судом не допитувалась, відповідне клопотання позивачкою заявлене не було.

Факт народження двох дітей також не є належними доказами у даній справі, адже сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 народилися у 1994 та 1999 роках відповідно, тобто у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі.

Долучені до справи фотознімки є неналежними доказами, адже не містять інформації про дату фотографування, місце та за яких обставин були зроблені (а.с. 41-44 т.1). Також фотографії не доводять факту проживання осіб однією сімєю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету тощо.

Представлені позивачкою копії трьох квитанцій про оплату за електроенергію в жовтні-листопаді 2019 року, та однієї квитанції про оплату за послуги телебачення (інтернету) у лютому 2020 року за адресою по АДРЕСА_4 не доводять спільного проживання позивачки зі ОСОБА_3 з 17 березня 2010 року (наступний за днем розірвання шлюбу) по день його смерті у березні 2022 року.

Факт придбання 16 березня 2021 року квартири за адресою по АДРЕСА_1 у власність позивачки у розмірі 1/2 частини та у власність спадкодавця у розмірі 1/2 частини є недостатнім для встановлення факту проживання сторін однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; не доводить фактів ведення вказаними особами спільного господарства, спільного бюджету, підтримання інтимних стосунків тощо.

Колегія звертає увагу, що позивачка у квартирі по АДРЕСА_1 зареєстрована, як особа що проживає, не була. Згідно паспорту позивачки, вона з 24.12.2020 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_5 ; саме така адреса вказана позивачкою у позовній заяві (а.с. 30 33).

Крім того, вказаний вище договір укладений у березні 2021 року, тобто майже за рік до смерті спадкодавця, що не доводить факту проживання позивачки і спадкодавця однією сімєю у 2022 році, на час смерті спадкодавця.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з безпідставністю, необгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову, з позивачки на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1453,44 грн (а.с. 195 т.1).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Міністерства оборони України () судові витрати у розмірі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн 44 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова