ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9477/25 Справа № 213/3069/25 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Лідовська А.А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 24 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

В травні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що з 06 лютого 2019 року по 29 березня 2022 року працював на підприємстві відповідача слюсарем з ремонту устаткування.

Через недосконалість технічного процесу виконання робіт, що характеризувалися впливом показників важкості праці та аерозолів переважно фіброгенної дії, яка перевищувала нормативні значення, позивач отримав професійні захворювання, встановлені Українським НДІ 28 березня 2024 року. Оглядом МСЕК йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 65% безстроково (50% по радикулопатії, 15% по сидеросилікозу) і визнано особою з інвалідністю третьої групи. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений постійно проходити лікування, однак хронічний характер захворювань не дає надії на одужання у майбутньому. У зв`язку з ушкодженням здоров`я порушено його звичний спосіб життя, через постійний біль він позбавлений можливості реалізовувати свої звички і бажання, через що вважає себе тягарем для своєї сім`ї. Тому просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 380 000,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року, позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасних випадків на виробництві задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» на користь ОСОБА_1 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» на користь держави судовий збір в розмірі 3 000,00 грн.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» Николенко М.М., будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив його змінити, зменшити ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди до 65000, 00 грн. та відповідно зменшити стягнутий судом судовий збір на користь держави.

При цьому, скаржник зазначає, що позивач працював також і на іншому підприємстві, з якого також отримав компенсацію заподіяної шкоди, наявні у справі документі не містять застережень щодо повної непридатності позивача працювати за виключенням важкої фізичної праці в умовах виробничого впливу, вимушеної пози, тривалої ходи, визначена група інвалідності 3 є робочою, тому сума визначена судом завищена.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 06 лютого 2019 року по 29 березня 2022 року працював на підприємстві відповідача слюсарем черговим і з ремонту обладнання на дільниці сервісного обслуговування і капітальних ремонтів обладнання в кар`єрі, цех сервісного обслуговування ІнГЗК. Звільнений за власним бажання в зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 28 березня 2024 року №503 встановлена наявність у позивача хронічних професійних захворювань: 1. Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 та шийна С6, С7, С8, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стан після дискектомії L4-L5 (2021р.), стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2. Сидеросилікоз першої стадії (t/t;1/1; em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А Легенева недостатність першого-другого ступеня.

При цьому стаж роботи в умовах впливу шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на робочих місцях за професіями, які наведено в інформаційній довідці про умови праці ОСОБА_1 , підготовленій Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці від 04 серпня 2023 року № ПС/1/16902-23, становить 11 років 6 місяців та включає періоди роботи, зокрема у відповідача.

Під час трудової діяльності підпадав під вплив:

1. пилу фіброгенної дії, 3 клас 1-3 ступеня, «шкідливі»;

2. рівнів шуму, 3 клас 1-2 ступеня, «шкідливі» (водій «ІнГЗК» 4 роки 3 місяці, слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць);

3. мікроклімату, 3 клас 3 ступеня, «шкідливі» (слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць);

4. рівнів загальної вібрації, 3 клас 1-2 ступеня, «шкідливі» (водій «ІнГЗК», 8 років 1 місяць);

5. важкості праці, 3 клас 1 та 3 ступеня, «шкідливі»: динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) (слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць); динамічне навантаження при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба) (слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць); робоча поза вимушена 45% зміни (слюсар черговий та з ремонту устаткування «МПС» 3 роки 1 місяць); робоча поза незручна 38.9-48.1 % зміни (водій «ІнГЗК», 8 років 1 місяць).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 травня 2024 року проведено розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань.

Відповідно до п. 13 Акту за загальною оцінкою умови праці позивача у відповідача відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі).

Згідно з пунктом 17 Акту встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи у ТОВ "МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС", виконував роботи, що характеризувались впливом показників важкості праці та аерозолів переважно фіброгенної дії, які перевищували нормативні значення. Також зазнавав впливу аналогічних шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, працюючи у ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".

У п.18 Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено:

- важкість праці: величина зовнішнього фізичного навантаження при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба) складала 59,1 Вт при нормативному значенні до 45 Вт; при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) складала 98,3 Вт при нормативному значенні до 90 Вт; перебування у вимушеній робочій позі 45% часу зміни при нормі до 10%, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 року№248;

- аерозолі переважно фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 3,15 раз (6,3 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3) згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 липня 2020 року №1596 «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони».

Відповідно до п.20 Акту особи, які порушили законодавства про охорону праці, комісією не встановлені, враховуючи термін роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці на різних підприємствах та неодноразову зміну керівників.

Згідно з довідками МСЕК від 11 липня 2024 року позивачу при огляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65% (50% по радикулопатії, 15% по сидеросилікозу) з 10 червня 2024 року безстроково та визначено третю групу інвалідності безстроково. Причиною інвалідності зазначено професійне захворювання.

У 2023 та 2024 роках позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу отриманих професійних захворювань.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року з ПрАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 стягнуто 300 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої втратою працездатності внаслідок професійного захворювання без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані під час виконання ним трудових обов`язків в тому числі і на підприємстві Відповідача, тому позивачу роботодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, та не може погодитись з доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст.237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27 червня 2014 року втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, а роботодавець, у свою чергу, не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність провини відповідача у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування позивачу завданої моральної шкоди за рахунок також і Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС».

Так невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував, що ОСОБА_1 з липня 2017 було безстроково підтверджено 65% втрати ним працездатності професійного захворювання, визначено 3 групу інвалідності, взяв до уваги кількість часу, яку позивач пропрацював на підприємстві у шкідливих умовах - 3 роки 01 місяць, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, задовольнив позовні вимоги частково, визначивши достатньою компенсацію 300000, 00 грн.

На думку колегії суддів, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із отриманим на підприємстві відповідача професійним захворюванням, невідворотність змін у житті позивача, тому відхиляє доводи сторони відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо необґрунтовано завищеного розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року

Головуючий:

Судді: