СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5710/25

пр. № 2/759/3617/25

25 вересня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,, ,

ВСТАНОВИВ :

І. Зміст позовних вимог.

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до Відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні належним їй майном - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його примусового виселення та зняття з реєстрації без надання іншого житлового приміщення. Також позивач просить компенсувати витрати на оцінку майна та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , 11 лютого 2025 року на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону). Право власності було набуте в порядку погашення боргу по аліментах, оскільки майно Відповідача не було реалізовано на третьому електронному аукціоні. Відповідач, не будучи власником, продовжує проживати у квартирі, чим порушує право власності Позивача. Крім того, позивач вказує на аморальний спосіб життя відповідача та систематичне порушення правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який був розірваний 31 липня 2007 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Сторони мають спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 16.11.2007 року №2-3135-1, відповідач був зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дитини.

16 жовтня 2009 року державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно боржника (Відповідача) - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Всі виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження №73946061 від 23 січня 2024 року.

Арештоване майно відповідача було виставлено на прилюдні торги (аукціон).

Реалізація спірної квартири на третьому електронному аукціоні не відбулася, про що свідчить Протокол №625905 від 05 грудня 2024 року.

Позивач, як стягувач, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», скористалася своїм правом залишити нереалізоване майно за собою, сплативши різницю між його вартістю та сумою заборгованості.

30 січня 2025 року державним виконавцем складено Акт про передачу майна стягувачу (Позивачу).

11 лютого 2025 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у законний спосіб - шляхом отримання нереалізованого на прилюдних торгах майна боржника за рахунок погашення боргу по аліментах.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач, ОСОБА_2 , втратив право власності на спірну квартиру. Його подальше проживання у ній без законних підстав, після переходу права власності до позивача, є прямим порушенням права власності позивача та є перешкодою у користуванні її майном.

Вимога позивача про зняття з реєстрації місця проживання відповідача за адресою спірної квартири не підлягає задоволенню, оскільки внаслідок набрання законної сили рішенням суду про примусове виселення та усунення перешкод, власник (Позивач) отримує самостійне право та всі необхідні законні підстави для зняття відповідача з реєстрації в адміністративному порядку. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", рішення суду про виселення є однією з передбачених підстав для здійснення реєстраційним органом такої дії за заявою власника житла, без необхідності отримання згоди або активної участі виселеної особи.

Позивач просить стягнути витрати на оцінку майна (3000,00 грн).

Суд зазначає, що ці витрати були понесені позивачем у рамках виконавчого провадження для визначення вартості майна, яке переходило у власність позивача в рахунок погашення боргу.

Дані витрати не є судовими витратами, пов`язаними з розглядом саме цього цивільного позову (про виселення). Витрати на оцінку є частиною процедури реалізації майна у виконавчому провадженні, а не витратами, безпосередньо необхідними для звернення до суду чи розгляду справи про усунення перешкод.

Вимога про стягнення витрат на оцінку майна у сумі 3000,00 грн не підлягає задоволенню, оскільки не відноситься до судових витрат у розумінні статті 133 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), які підлягають розподілу у цій справі.

У відповідності до ч. 1 чт .141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319,328, ЦК України, ст. ст. 77-84, 141,142, 259, 260, 264-266, 269 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко