УХВАЛА

про відмову у задоволення заяви

про зміну способу і порядку виконання рішення суду

Справа № 1505/9536/2012

Номер провадження 6/495/91/2025

11 вересня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про зміну способу і порядку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

До суду 14.07.2025 надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про зміну способу і порядку виконання рішення суду, в якій приватний виконавець просив встановити порядок виконання рішення № 1505/9536/2012 від 30.01.2013 шляхом надання дозволу реалізації (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. знаходиться зведене виконавче провадження № 62565311 до складу якого входить:

- ВП № 62565228 з примусового виконання виконавчого листа № 1505/9536/2012 від 16.04.2013, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 60809,72 дол. США, заборгованість загальною сумою 60809,72 дол. США.

- ВП № 62564466 з примусового виконання виконавчого листа № 1505/9536/2012 від 16.04.2013, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 грн.

- ВП № 75923459 з примусового виконання виконавчого листа № 495/503/22 від 10.05.2024, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Укрсиббанк (код 09807750) судовий збір у розмірі 75 938 грн.78 коп.

14.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62565228 від 14.07.2020, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 75923459 від 28.08.2024, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62564466 від 14.07.2020, які надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у виконавчому документі, що підтверджується копією з реєстру відправлення рекомендованої кореспонденції.

У ході примусового виконання рішення суду по справі № 1505/9536/2012 та 495/503/22 з`ясувались обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, а саме: було виявлено майно боржника, а саме: квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на яку накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно, б/н від 06.05.2010, СВ ПМ ДПА в Одеській області, слідчий Скрипський Р.В., реєстраційний номер обтяження: 9823253.

11.09.2024 на адресу приватного виконавця надійшла відповідь ГУ ДПС в Одеській області від 28.08.2024, в якій зазначено, що повноваження податкової міліції ДФС України передано до Бюро економічної безпеки України.

27.01.2025 року на адресу приватного виконавця надійшла відповідь Бюро економічної безпеки України від 07.01.2025, в якій зазначено, що Бюро економічної безпеки України є новоствореним органом, який не є правонаступником ДФС України або будь якого іншого органу державної влади та надати запитувану інформацію щодо кримінального провадження (кримінальної справи) в якому приймалося процесуальне рішення, не представляється за можливе.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що не є за можливим з`ясувати ким та на підставі якого рішення накладено арешт постановою про накладення арешту на майно, б/н від 06.05.2010, СВ ПМ ДПА в Одеській області, слідчий Скрипський Р.В., реєстраційний номер обтяження: 9823253.

У зв`язку з чим приватний виконавець був змушений звернутися до суду з зазначеною заявою.

У судове засідання приватний виконавець не з`явився, про місце дату та час розгляду заяви повідомлений належним чином.

Боржник та інші вказані в заяві особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

09.09.2025 від представника боржника, ОСОБА_1 , адвоката Стрезєва А.І. надійшли заперечення щодо задоволення вказаної заяви. Так боржник та її представник вважають дану заяву такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування наведеного, представник боржника зазначає, що в своїй заяві приватний виконавець посилається на те, що на його примусовому виконанні перебувають виконавчі листи № 1505/9536/2012, видані 16.04.2013 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області.

При цьому, в прохальній частині заяви просить встановити порядок виконання рішення № 1505/9536/2012 від 30.01.2013 Суворовського районного суду м. Одеси.

Однак, чинним законодавством не передбачено можливості одним судом, встановлювати порядок виконання іншого суду.

При цьому, назва заяви характеризує її як заміну способу і порядку виконання рішення суду, однак в прохальній частині викладено прохання встановити порядок виконання рішення, що за своєю суттю є різними поняттями та процесами.

Так, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено порядок виконання рішень про стягнення майна Боржника, у тому числі звернення стягнення на нерухоме майно (статті 48, 50 Закону).

Вказаним Законом, як і іншими спеціальними законами що регулюють питання звернення стягнення на майно боржника, не передбачено такої обставини, що утруднює, чи унеможливлює виконання рішення суду як наявність арешту, накладеного іншим органом.

Таким чином, Заявником у своїй заяві не доведено, яким саме чином наявність арешту у кримінальній справі перешкоджає чи унеможливлює його подальше виконання.

Також, приватним виконавцем не доведено неможливість виконання рішення суду шляхом реалізації іншого майна боржника.

Так, Постановою Одеського апеляційного суду від 19.03.2024, справа № 495/503/22 було ухвалено: з метою погашення на користь Акціонерного товариства Укрсиббанк заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 18.07.2008 року № 0 у розмірі 60 809,72 доларів США звернути стягнення на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 прийнятий у спадщину ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 (копія виконавчого листа по ній додана до заяви і знаходиться/має знаходитись в матеріалах зведеного ВП як і сама постанова, яка до того ж наявна у відкритому доступі в ЄДРСР)

Однак, приватним виконавцем не надано доказів того, що дане майно не було реалізовано, а у своїй заяві просить суд встановити порядок виконання рішення суду шляхом реалізації кв. АДРЕСА_3 , тоді як вже наявне невиконане рішення ОАС, яке фактично вже встановила порядок виконання, однак Виконавець дії з реалізації даного майна не вчинив і звертається із заявою про встановлення ще одного способу виконання рішення суду.

Також, Приватний виконавець взагалі позбавлений можливості звертатись з заявою про встановлення порядку виконання рішень судів з власної ініціативи, за відсутності заяви Сторони виконавчого провадження.

На підставі викладеного, боржник та її представник просять суд у задоволенні заяви приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича про зміну способу і порядку виконання рішення суду відмовити; розгляд справи провести за відсутності представника Боржника.

Оскільки учасники належним чином повідомлені, суд ухвалив розгляд проводити в їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходилась цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 18.07.2008.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2013 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 18.07.2008 задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі: 60 809,72 (шістдесят тисяч вісімсот дев`ять) дол. США 72 цента, що еквівалентно 486 052,07 (чотириста вісімдесят шість тисяч п`ятдесят дві) грн., 0 коп., з яких: заборгованість за кредитом 36241,23 дол. США, що еквівалентно 289676,15 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 21972,59 дол. США, що еквівалентно 175626,91 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом -1996,72 грн., пеня за своєчасне погашення заборгованості по процентам 18752,29 грн.

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219,00 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) грн. 00 коп..

12.04.2013 представник ПАТ «УкрСиббанк» надав суду заяву про видачу виконавчого листа.

Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 16.04.2013 було видано виконавчий лист, який в подальшому було передано на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Парфьонову Г.В.

14.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62564466 та про стягнення з боржника основної винагороди.

14.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62565228, про стягнення з боржника основної винагороди, про звернення стягнення на майно боржника та про арешт коштів боржника.

28.08.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 75923459, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

До теперішнього часу рішення суду добровільно не виконано.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із судової практики Європейського суду, судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), №36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, №2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, §63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною права на суд, а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (рішення «Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року). Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, одним з аспектів права на суд є право на доступ до нього, тобто право подавати позов з приводу цивільно-правових питань. Однак таке право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із стороні.

Згідно з частиною першою ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Як передбачено частиною третьою статті 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України.

Суд зазначає, що на стадії виконання рішення, суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Таким чином, законодавцем передбачено право суду за заявою відповідної особи змінити спосіб виконання судового рішення, у разі неможливості його виконання у тому вигляді, який постановлено судовим рішенням.

Законодавець у частині першій ст. 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 Цивільного кодексу України способів захисту цивільних прав.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. Вирішуючи питання про зміну способу виконання рішення, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість такого виконання рішення суду.

Метою такої зміни способу виконання судового рішення є задоволення вимог стягувача за рішенням, яке набрало законної сили.

Поряд із цим, у Цивільному процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про зміну способу і порядку виконання рішення.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 713/1062/17, від 27 червня 2018 року у справі № 713/1062/17.

У Постанові ВС/КЦС № від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц Верховний суд прийшов до висновку, що задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України, тому є незаконним.

Проте, на стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних вимог стягувача, що є неприпустимим.

Крім того, під зміною способу виконання слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому зміна способу виконання не має змінювати суті самого рішення.

При вирішенні питання про зміну способу і порядку виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення. Задоволення таких заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Таким чином, чинне законодавство пов`язує можливість відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суду лише за умов доведення заявником існування обставин, що ускладнюють виконання або роблять його неможливим.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 25 листопада 2015 року (справа №6-1829цс15) та від 16 грудня 2015 року (справа №6-2427цс15).

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, приватним виконавцем не зазначено та не надано суду жодних доказів щодо наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його виконання неможливим у спосіб, встановлений судом.

Приватним виконавцем також не доведено використання абсолютно всіх можливих засобів для виконання рішення.

Таким чином, судом при розгляді заяви не здобуто доказів існування абсолютної неможливості виконання рішення суду у спосіб, встановлений у ньому, оскільки за рішенням суду на користь позивача з відповідача стягнуто певну суму коштів.

Зважаючи на вищевказані вимоги закону, а також мотиви заяви, суд приходить до висновку, що у разі задоволення заяви приватного виконавця та зміни способу та порядку виконання рішення суду зі «стягнення заборгованості» на «дозвіл на реалізацію (продаж) майна» відбудеться зміна рішення суду по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішення питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що є неприпустимим й відповідно своєю заявою приватний виконавець просить суд фактично, ухвалити нове рішення по даній справі.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що заявник не довів обґрунтування своєї заяви щодо наявності виняткових обставин та об`єктивних причин, які можуть бути підставою для зміни способу та порядку виконання рішення суду, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу заст. 12 ЦПК України.

Керуючись ст. 1-23, 33, 34, 267, 352-355, 435, 442, 446 ЦПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича про зміну способу і порядку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22.09.2025.

Суддя Юлія ШЕВЧУК