ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8285/25 Справа № 211/4778/24 Суддя у 1-й інстанції - Костенко Є.К. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року, ухвалене суддею Костенко Є.К. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 05 червня 2025 року,

УСТАНОВИВ

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2023 в сумі 163 412,45 грн.; плату за абонентське обслуговування в розмірі 230,58 грн., інфляційні втрати у розмірі 27148,43 грн., пеню в розмірі 8952,30 грн., 3% річних у розмірі 7351,54 грн., всього - 207 095,30 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3106,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі по тексту - АТ «Криворізька теплоцентраль») здійснює постачання теплової енергії для опалення житла населенню, яке відповідно з вимогами ЖК України, зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно з особовим рахунком і встановленим тарифом.

Так, позивачем на виконання своєї статутної мети здійснюється постачання теплової енергії відповідачу за адресою нежитлового приміщення: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок є багатоповерховим, опалення до приміщення відповідача здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку, які є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року позовну заяву Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість у загальному розмірі 163 643 (сто шістдесят три тисячі шістсот сорок три) гривні 03 коп., з яких: заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 - 163412 (сто шістдесят три тисячі чотириста дванадцять) гривень 45 коп.; плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 - 230 (двісті тридцять) гривень 58 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму судового збору у розмірі 2392 (дві тисячі триста дев`яносто дві) гривні 67 коп.

Відповідач ОСОБА_1 , буду незгодною з ухваленим судовим рішенням оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача борг за реально надані позивачем послуги на підставі показань лічильника теплової енергії.

Відповідач зазначає, що в належному їй приміщенні відсутне централізоване опалення, що підтверджено Актом №434 від 03.06.2001. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 163, 643,03 грн. за 1243 кв.м опалювальної площі за 14 місяців що складає 11 760 грн в місяць.

Вказує, що їх 9-ти поверховий будинок у січні 2025 року спожив, згідно лічильника 22,44 Гкал та відповідно до ухваленого рішення їй необхідно сплатити 12% від усього спожитого мешканцями 9-ти поверхового будинку тепла, враховуючи, що її помешкання займає 5% від його опалювальної площі будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , позивача АТ «Криворізька теплоцентраль», посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Позивач зазначає, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним застосовано саме 15 % до 2022 року та 20%, починаючи з 2022 року, що відповідає саме житловим будинкам для 6-10 поверхів, тому суд не взяв до уваги доводи представника відповідача у цій частині. Судом першої інстанції досліджено детальні розрахунки заборгованості та встановлено, що нарахування здійснювалися для 9-поверхового будинку, а отже є вірними та обґрунтованими.

Щодо тверджень апелянта про неврахування показників вузла комерційного обліку, встановленого у житловому будинку позивач, зазначає, що вказане твердження не відповідає дійсності. В матеріалах справи наявні документи, що підтверджують встановлення та огляд вузла комерційного обліку в будинку АДРЕСА_2 , а також свідоцтво про повірку такого вузла комерційного обліку. Нарахування здійснюються виключно на підставі даних вузла комерційного обліку. Щодо визнання Позивачем факту, що частина приміщення має автономне опалення та здійснення нарахувань ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що частина приміщення прощею 52,3 м2 відключена від мереж централізованого теплопостачання. Даний факт не заперечується АТ «КТЦ», був досліджений судом і даний факт не оспорений в оскаржуваному судовому рішенні. По-перше, з наявних в матеріалах справи документах, зокрема детальних розрахунків обсягу споживання послуги з постачання теплової енергії та розшифровки нарахувань (додатки 12-14 до позовної заяви) вбачається, що Позивач визнає, що частина приміщення площею 52,3 м2 є фактично неопалювальною, тобто такою, яка має встановлене автономне опалення.

Таким чином, враховуючи те, що приміщення ОСОБА_1 площею 52,3 м2 частина нежитлового, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - відключена від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання), АТ «КТЦ», починаючи з 01.11.2021, у відповідності до п.30 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №973/1/жб від 01.11.2021 здійснює нарахування плати за: надання послуги з постачання теплової енергії- а саме обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання.

По-друге, на частину нежитлового приміщення ОСОБА_1 площею 143,8 м2 здійснюється надання послуги з постачання теплової енергії, яка складається з обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо та частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. Вказані вище фактичні обставини були досліджені судом, їм надано належну оцінку та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Заслухавши суддю доповідача, думку відповідача ОСОБА_1 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, з викладених у ній підстав, представника позивача Корж Ю.С., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача з викладених у відзиві підстав, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії), які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за адресою нежитлового приміщення: АДРЕСА_1 , оскільки зазначене нежитлове приміщення належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.02.2008 № 68 (а.с. 19).

У вказаному свідоцтві зазначено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення після розширення магазину після реконструкції квартир загальною площею 196,1 кв.м, а, отже, на відповідача розповсюджується дія Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (надалі - Методика №315).

Факт надання послуг з постачання теплової енергії на житловий будинок АДРЕСА_2 України підтверджується актами про подання теплоносіїв та про припинення теплопостачання (а.с. 21-27).

Облік спожитої теплової енергії здійснюється на підставі приладу комерційного обліку, що підтверджується актом технічного огляду вузла обліку теплової енергії від 01.10.2021, та який відповідає встановленим стандартам згідно зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №296135 від 19.07.2021 (а.с. 28). Прилад-розподілювач теплової енергії в зазначеному будинку не встановлено, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі.

Відповідно до показань приладу комерційного обліку, актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг), рахунків-фактур у період з 01.11.2021 по 31.03.2024 (а.с. 29-52, 54-77, 79-80, 82-83, 85-86, 88-92) відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 , було спожито теплову енергію у розмірі 32,98 Гкал на загальну суму 170712,73 грн., а також отримано послугу з абонентського обслуговування на суму 230,58 грн.

Відповідач частково оплатила спожиту протягом спірного періоду теплову енергію у загальному розмірі 7 00,28 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № @2PL293234 від 10.02.2022 на суму 4200,00 грн. (а.с. 99), @2PL303326 від 10.02.2022 (а.с. 100) на суму 3100,00 грн.

Також суд встановив, що частина приміщення - 52,30 кв.м., яка належить відповідачу дійсно відключена від системи централізованого теплопостачання.

З наданого позивачем розрахунку встановлено, що ним застосовано саме 15 % до 2022 року та 20%, почиаючи з 2022 року, що відповідає саме житловим будинкам для 6-10 поверхів.

З наданого детального розрахунку обсягу споживання послуги з постачання теплової енергії суд встановив, що позивач здійснював нарахування на опалювальну площу приміщення - 143,8 кв.м безпосередньо та на неопалювальну площу приміщення - 52,3 кв.м, але за частину обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку (а.с. 95-96) у відповідності до вимог Методики.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль», на підставі досліджених та оцінених судом доказів, наданих сторонами по справі, виходив з того, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, але відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювала, внаслідок чого утворилась заборгованість, за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 у розмірі 163 412,45 грн. та заборгованість за плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 у розмірі 230,58 грн., а всього у сумі - 163 643,03 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 27 148,43 грн., пені в розмірі 8 952,30 грн. та 3% річних у розмірі 7 351,54 грн.,суд першої інстанції виходив з недоведеності цих позовних вимог, з огляду на те, що відповідачем не надано відповідних розрахунків сум заборгованостей інфляційних втрат, пені та 3% річних, відтак, а перевірити нараховані до стягнення суми у суду немає можливості.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та не погоджується з доводами сторони відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на те, що ці доводи були предметом дослідження судом першої інстанції та яким суд надав відповідну правову оцінку, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції у відмовленій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені не оскаржується і у цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Пунктом 2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що постачання теплової енергії відноситься до комунальних послуг.

Згідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частини 4, 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання»).

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по постачанню теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, зі змінами, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, зі змінами.

Стаття 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає суб`єктів правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, до яких належать учасники правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг, у тому числі, з постачання теплової енергії - теплопостачальні організації.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5).

Обов`язкам споживачів комунальних послуг кореспондують права виконавців цих послуг, визначені ч.1 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у тому числі: припинити/зупинити надання комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі в порядку і строки, встановлені законом та договором, крім випадків, коли якість та/або кількість таких послуг не відповідають умовам договору (п. 5); звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору (п. 6).

За приписом ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Як встановлено судом, до 01.10.2021 року відносини між сторонами регулювалися на підставі письмового договору №973 від 01.12.2004, наявного в матеріалах справи.

При цьому зазначений договір був наданий стороною відповідача, що свідчить про те, що нею не оспорюється факт його укладання.

З 01.10.2021 після прийняття Постанови КМУ "Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуг з постачання теплової енргії" в редакції від 08.09.2021 №1022, та опублікування на офіційному сайті позивача Типового договору, відносини сторін урегульовані публічним договором приєднання.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуг, 01.10.2021 на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання (а.с. 16-18).

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач протягом 30 днів повідомляв позивача про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та заперечень або протоколу розбіжностей до нього не отримав.

Отже, враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії між АТ «Криворізька теплоцентраль» та ОСОБА_1 є укладеним з 01.11.2021.

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2021 є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (пункт 1 договору).

Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця (пункт 2 договору).

Згідно з пунктом 4 Договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з п. 35, 36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Факт надання послуг з постачання теплової енергії на житловий будинок АДРЕСА_2 України підтверджується актами про подання теплоносіїв та про припинення теплопостачання (а.с. 21-27).

Облік спожитої теплової енергії здійснюється на підставі приладу комерційного обліку, що підтверджується актом технічного огляду вузла обліку теплової енергії від 01.10.2021, та який відповідає встановленим стандартам згідно зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №296135 від 19.07.2021. Прилад-розподілювач теплової енергії в зазначеному будинку не встановлено, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі.

Відповідно до показань приладу комерційного обліку, актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг), рахунків-фактур у період з 01.11.2021 по 31.03.2024 відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 , було спожито теплову енергію у розмірі 32,98 Гкал на загальну суму 170 712,73 грн., а також отримано послугу з абонентського обслуговування на суму 230,58 грн.

Відповідач частково оплачувала спожиту протягом спірного періоду теплову енергію у загальному розмірі 7300,28 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № @2PL293234 від 10.02.2022 на суму 4200,00 грн. (а.с. 99), @2PL303326 від 10.02.2022 (а.с. 100) на суму 3100,00 грн.

Наданим до суду розрахунком заборгованості за послугу з постачання теплової енергії також підтверджується сума боргу відповідача за період з 01.11.2021 по 31.03.2024, яка становить 163 412,45 грн., плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 - 230,58 грн (а.с. 94).

Наданий суду розрахунок є арифметично вірним, контррозрахунку відповідачем не надано.

Доводи відповідача, щодо неправомірного нарахування заборгованості за 196,1 кв.м., при тому, що 52,3 кв.м. є неопалювальними судом першої інстанції були досліджені та відхилені, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженихПостановою КМУ від 21 липня 2005 року N630 (далі - Правила N 630), які діяли до 01.05.2022, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Опалювальна площа (об`єм) будинку - загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт.

Пунктом 18 Правил № 630 визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 28 Правил № 630 споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 830 від 21.08.2019 визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача.

Відповідно до п. 14 Правил № 830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 № 315 (далі - Методика), загальний обсяг спожитої теплової енергії, визначений за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, складається з наступних основних складових:

- обсягу теплової енергії на опалення приміщення Споживача;

- обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будинку;

- обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення обсягу теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу.

Загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення (пункт 2 розділу І Методики).

Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень (пункт 2 розділу І Методики).

Пунктом 3 розділу І Методики передбачено Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Пунктом 12 Розділу IV Методики передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Комерційний прилад обліку теплової енергії обліковує всю теплову енергію, витрачену у будівлі, а не лише на опалення квартир, які не відокремлені від системи теплопостачання. Кожен співвласник квартири, власник приміщення оплачує свою частку. Дві складові оплачують усі співвласники будівлі - це обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та функціонування системи.

Власники приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку.

Отже, об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається.

Пунктом 5 типового індивідуального договору також передбачено, що обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

Постановою Верховного суду України від 22 грудня 2020 року по справі №311/3489/18 визначено, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування.

Така позиція Верховного суду України ґрунтується на тому, що спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

Відповідно до п.8 вказаної Методики у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд):

для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %;

для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %;

для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %;

для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку. Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком (п.11, розділу ІV Методики).

Згідно із п.12 розд. ІV Методики №315 обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

З наданого позивачем розрахунку встановлено, що ним застосовано саме 15 % до 2022 року та 20%, почиаючи з 2022 року, що відповідає саме житловим будинкам для 6-10 поверхів, тому суд першої інстанції правильно відхилив доводи представника відповідача у цій частині.

З наданого детального розрахунку обсягу споживання послуги з постачання теплової енергії, суд перевірив та встановив, що позивач здійснював нарахування на опалювальну площу приміщення - 143,8 кв.м безпосередньо та на неопалювальну площу приміщення - 52,3 кв.м, але за частину обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку у відповідності до вимог Методики, тому суд першої інстанції і у цій частині правильно відхилив доводи відповідача, щодо неправомірного нарахування заборгованості на 52,3 кв.м. неопалювальної площі приміщення, щодо включення у розрахунок підвального приміщення, у якому відсутні мережі теплопостачання використання у розрахунку, та щодо застосування нормативів щодо 5-поверхового будинку.

Суд першої інстанції належним чином перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію повністю з ним погодився, вірно пославшись на те, що відповідачем цей розрахунок не спростовано, свого контррозрахунку боргу не надано, тобто неправильність визначення позивачем розміру заборгованості відповідачем належними та допустимими доказами недоведена, а відтак і відсутність заборгованості відповідача у визначеному позивачем розмірі, стороною відповідача не доведена.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, а відповідач у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювала, внаслідок чого утворилась заборгованість, перевіривши наведений позивачем розрахунок заборгованості, дійшов вірного й обґрунтованого висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача, за встановлених судом обставин справи підлягає заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 у розмірі 163 412,45 грн та за плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.03.2024 у розмірі 230,58 грн., що разом складає 163 643,03 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарження не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 25 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: