Справа № 183/6435/23
№ 2/183/649/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Шевченко О.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самарівської міської ради, третя особа: Акціонерне товариство «Інтерпайп Новомосковський трубний завод», про визнання права власності на самочинне будівництво, -

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року до Новомосковського міськрайонного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій останній просить суд визнати за ним право власності на самочинне будівництво, а саме житловий будинок Д1, загальною площею 114,9 кв.м. з відкритою верандою д2, ганком д3 та ганком д4, побудовані на земельній ділянці з кадастровим номером :04:011:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 також земельної ділянки з кадастровим номером :04:011:0100 за цією ж адресою, на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року.

Цільове призначення вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, площа земельної ділянки 0,1 га. Одразу після отримання у власність ділянки, у зв`язку з неналежним станом існуючого будинку, він почав будувати інший житловий будинок. В результаті ним збудований житловий будинок літера Д1 загальною площею 114,9 кв.м. з відкритою верандою д2, ганком д3 та ганком д4, що підтверджується технічним паспортом від 14 вересня 2022 року (інвентаризаційна справа № 86).

Завчасно, 13 травня 2019 року позивач звернувся з заявою на видачу будівельного паспорта (внесення до будівельного паспорта) забудови вказаної земельної ділянки до відділу земельних відносин містобудування та архітектури Новомосковської міської ради та одразу почав будівництво самого будинку.

Однак йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що у відповідності до діючої містобудівної документації Плану зонування, затвердженого рішенням XVта VІІ скликання № 656 від 06 липня 2018 року, зазначена земельна ділянка має обмеження, визначена під санітарно-захисну зону Ж-1с, і належність вказаної території до санітарно-захисної зони підприємства ІV класу шкідливості створює заборону на нове будівництво та реконструкцію зі зміною параметрів та функціонального призначення.

Міський голова Новомосковської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволені позову територія земельної ділянки по АДРЕСА_1 входить до санітарно-захисної зони, де заборонено нове будівництво та реконструкція зі зміною параметрів та функціонального призначення видача будівельного паспорта є неможливою. Зазначив, що підписання Акту встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання було формальністю, яка є складовою технічної документації.

Ухвалою суду від 25.05.2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 19).

Ухвалою суду від 04.07.2023 року, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання (а.с.26).

Ухвалою суду від 01.08.2023 року призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с.38).

21.04.2025 року цивільна справа повернулась з експертної установи без виконання, оскільки позивачем не оплачено рахунок за проведення експертизи.

Ухвалою суду від 05.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні (а.с.44).

У судове засідання, позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

У судове засідання, представник відповідача та представник третьої особи не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили.

У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 також земельної ділянки з кадастровим номером :04:011:0100 за цією ж адресою є ОСОБА_1 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року (а.с.7-8).

Згідно технічної документації були затверджені план меж земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки, відповідно до яких на території земельної ділянки по АДРЕСА_1 відсутні частини, на які б поширювалась дія обмежень у використанні земельної ділянки.

13 травня 2019 року позивач звернувся з заявою на видачу будівельного паспорта (внесення до будівельного паспорта) забудови вказаної земельної ділянки до відділу земельних відносин містобудування та архітектури Новомосковської міської ради та одразу почав будівництво самого будинку (а.с. 9).

Однак йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що у відповідності до діючої містобудівної документації Плану зонування, затвердженого рішенням XVта VІІ скликання № 656 від 06 липня 2018 року, зазначена земельна ділянка має обмеження, визначена під санітарно-захисну зону Ж-1с, і належність вказаної території до санітарно-захисної зони підприємства ІV класу шкідливості створює заборону на нове будівництво та реконструкцію зі зміною параметрів та функціонального призначення (а.с. 10).

Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виготовленого 14.09.2022, позивачем збудований житловий будинок літера Д1 загальною площею 114,9 кв.м. з відкритою верандою д2, ганком д3 та ганком д4 (інвентаризаційна справа № 86) (а.с. 15-17).

Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності декларація про готовність до експлуатації об`єкта ДП 51 повернута на доопрацювання, у зв`язку із відсутністю відомостей про повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

Відповідно до п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Як роз`яснено у п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст.375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України).

Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України, суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Водночас згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право, власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів,затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N2461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Частиною 3 статті 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ч.3 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не підлягають обов`язковій експертизі проекти будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно.

Дослідивши наявні докази по справі та враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що самочинне будівництво було здійснено на належній позивачу на праві власності земельній ділянці без передбаченого законом дозволу, однак за час будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалюючи дане рішення судом також враховано, що згідно наявних у справі доказів житловий будинок літера Д1 загальною площею 114,9 кв.м. з відкритою верандою д2, ганком д3 та ганком д4 побудовані з дотриманням вимог державних будівельних норм, та є надійним й безпечним до експлуатації.

Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне покласти їх на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради, третя особа: Акціонерне товариство «Інтерпайп Новомосковський трубний завод», про визнання права власності на самочинне будівництво - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на самочинне будівництво, а саме житловий будинок Д1, загальною площею 114,9 кв.м. з відкритою верандою д2, ганком д3 та ганком д4, побудовані на земельній ділянці з кадастровим номером :04:011:0100, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати покласти на позивача.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - Самарівська міська рада Дніпропетровської області, як територіальна громада, , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 14;

Третя особа Акціонерне товариство «Інтерпайп Новомосковський трубний завод», , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Сучкова, буд. 115.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сорока О.В.