БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/436/24, cправа № 361/2918/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» липня 2025 року Місто Бровари

Броварського району

Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Броварської міської ради Броварського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство Броварської міської ради Броварського району Київської області «Бровари-землеустрій», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання протиправним та скасування рішень органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування частини земельної ділянки, а також зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить: - визнати протиправним та скасувати пункт 4 та підпункти 4.11 рішення Броварської міської ради Київської області № 1513-57-06 від 06 серпня 2015 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (на місцевості) та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0531 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:022:0048; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,0531 га, видане

30 жовтня 2015 року реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_2 , кадастровий номер: :01:022:0048, індексний номер: 46612594; - визнати недійсним договір дарування 1/10 частини земельної ділянки від

03 липня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П., зареєстрований в реєстрі № 1814 та скасувати його державну реєстрацію номер запису про право власності 32224166; - визнати недійсним договір дарування 1/10 частини земельної ділянки від

03 липня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П., зареєстрований в реєстрі № 1814 та скасувати його державну реєстрацію номер запису про право власності 32224166; - визнати припиненим право власності на земельну ділянку, площею 0,0531 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:022:0048, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06, за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ; - зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області привести у відповідність координати поворотів меж земельної ділянки, площею 0,0722 га, кадастровий номер: :01:022:0048, які були встановлені згідно з технічною документацію по складанню та видачі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 077005 від 14 серпня 2000 року до координат поворотів меж земельних ділянок, які існували у 1999 році; - стягнути на свою користь понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначається, що позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ № 077005 від 14 серпня 2000 року належить земельна ділянка, площею 0,0722 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2 .

24 січня 2001 року ОСОБА_2 прийняла у дар від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 29/100 частин будинку по АДРЕСА_2 без земельної ділянки. Земельна ділянка, яка рахувалася за цим домоволодінням перебувала у користуванні у всіх попередніх власників 29/100 частин та складала орієнтовну площу 500 кв.м.

14 серпня 2014 року ОСОБА_2 отримала дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої передачі їй у власність земельної ділянки, але площею значно більшою ніж була у користуванні попередніх власників домоволодіння. З метою отримання земельної ділянки більшою площею ОСОБА_2 використала підроблений план будівельного кварталу від

14 квітня 1975 року (на якому чітко видно сліди підчищення лінії розмежування суміжних ділянок, яка проходила між будівлями А-1 (житловий будинок) та Б (сарай) та перенесенням цієї лінії розмежування за межі будівлі Б (сарай), в якому зазначено, що ОСОБА_8 володіла частиною житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 672 кв.м, а ОСОБА_9 частиною будинку, розташованого на земельній ділянці, площею 1000 кв.м. Цей документ вона подала як підставу для отримання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої їй передачі у власність саме площі 672 кв.м. Відповідно до кадастрового плану в технічній документації площа ділянки належної ОСОБА_2 склала 0,0531 кв.м, яка і була передана їй у власність, хоча у фактичному користуванні відповідно до меж ділянки площа складає 0,0492 га.

Через наявний спір ОСОБА_1 відмовилася підписувати ОСОБА_2 акт погодження меж, у зв`язку з відмовою остання звернулася до погоджувальної комісії по вирішенню спірних земельних питань, пов`язаних з розмежуванням земельних ділянок. Комісією прийнято рішення про погодження акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання по АДРЕСА_1 без підпису ОСОБА_1 по межам, визначеним в державному акті на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 077005, про що свідчить витяг з протоколу № 14 від 02 червня 2015 року. У зв`язку з прийняттям даного рішення ОСОБА_1 вважала, що ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку відповідно до встановлених меж по існуючому паркану, що відповідають точкам координат зазначених в технічній документації по складанню державного акту на право власності в 1999 році.

30 жовтня 2015 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,0531 га, а не 0,0672 га, на яку вона претендувала. Разом з тим, ОСОБА_2 продовжує наполягати на тому, що їй належить більша площа ділянки і що паркан між ділянками треба переносити відповідно до кадастрових меж.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року у справі № 361/2799/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У травні 2019 року до суду звернувся один з суміжних землевласників будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_10 з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування підпункту 4.11 пункту 4 рішення Броварської міської ради Київської області про затвердження документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок громадянам у власність, користування, зміни цільового призначення, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, поновлення договорів оренди від 06 серпня 2015 року № 15-57-06, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на яких розміщене майно, що являється власністю громадян та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0531 га, кадастровий номер: :01:022:0048.

У вересні 2019 року ФОП ОСОБА_11 виконано проектно-вишукувальні та землевпорядні роботи по АДРЕСА_3 по координації всіх поворотних точок земельної ділянки та виготовлена топографічна зйомка земельної ділянки з суміжними землекористувачами ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :01:022:2103, площа 0,0722 га) та ОСОБА_12 ( АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :01:022:2091, площа 0,0907 га). В ході проведених робіт виявлено, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:022:0048, становить 0,0492 га, а не 0,0531 га, про що зазначено у пояснювальній записці ФОП ОСОБА_11 від 26 вересня 2019 року.

З питань проведення геодезичної зйомки позивач звернулася у КП «Бровари-землеустрій». За результатами проведеної геодезичної зйомки встановлено, що кадастрові межі земельних ділянкок позивача та суміжних земельних ділянок не відповідають існуючи межам (по огорожі) цих земельних ділянок, а саме кадастрові межі земельних ділянок ОСОБА_1 здвинуті вглиб її ділянки від існуючої огорожі орієнтовно на 1 м відповідно здвинулися кадастрові межі й інших землевласників по вулиці. Кадастрова межа земельної ділянки ОСОБА_2 проходить поза межею існуючого паркану, заступаючи вглиб земельної ділянки

ОСОБА_1 орієнтовно на 1 м, хоча роботи із землеустрою проводилися саме по встановленню меж в натурі (на місцевості).

Кадастрові межі земельної ділянки ОСОБА_1 встановлені відповідно до рішення народного суду м.Бровари від 10 березня 1975 року у справі № 1-76/1975 відповідно до якого попередньому землекористувачу ОСОБА_8 виділялася земельна ділянка, площею 600 кв.м, межі земельної ділянки визначаються наступним чином: з боку АДРЕСА_2 ширина ділянки

ОСОБА_8 9 м, ОСОБА_9 20,70 м, ширина ділянки 9 м виділяється до закінчення гаража на відстані 14,5 м і проходить в 1 м від гаража, далі ділянка розширюється в бік ділянки

ОСОБА_13 ще на 3 метри і на відстані 28 м продовжується та такій самій ширині. З боку ділянки ОСОБА_9 межа земельної ділянки йде на рівні стіни будинку на відстані 17 м, потім зміщується у бік ділянки ОСОБА_8 на 2,75 м і продовжується так на відстані 13,50 м, ширина ділянки в кінці у ОСОБА_8 становить 12,7 м у ОСОБА_9 23 м. Отже, у 1975 році судом визначені межі земельної ділянки між цими домоволодіннями. При розробці технічної документації із землеустрою на замовлення ОСОБА_2 свідомо збільшено розміри її ділянки шляхом незаконної зміни координат точок меж земельних ділянок. При цьому ОСОБА_2 замовляла технічну документацію із землеустрою саме щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а не зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Крім того, позивач вказує, що усвідомлюючи наявність у суміжні землевласників можливість оскаржити законність набуття права власності, ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03 липня 2019 року подарувала своєму чоловіку ОСОБА_5 1/10 частину земельної ділянки, площею 0,0531 га, кадастровий номер: :01:022:0048.

Позивач вважає, що даний договір є фіктивним, оскільки укладений після звернення до суду суміжного землевласника з позовом про визнання недійсним та скасування підпункту 4.11 пункту 4 рішення Броварської міської ради Київської області про затвердження документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок громадянам у власність, користування, зміни цільового призначення, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, поновлення договорів оренди від 06 серпня 2015 року № 15-57-06. Метою укладення спірного договору ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Крім того, розмір відчужуваної земельної ділянки складає 0,006 га, на вказаній площі не можливо побудувати житловий будинок, виходячи з її цільового призначення, отже у сторін договору були відсутні наміри створити юридичні наслідки.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2022 року, занесеною до журналу судового засідання, судом залучено до участі у справі співвідповідачів Броварську міську раду Броварського району Київської області та Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2023 року зупинено провадження у справі до залучення правонаступників відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалами суду від 02 серпня 2023 року та 29 серпня 2023 року витребувано в органах нотаріату належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі правонаступників відповідача

ОСОБА_5 ОСОБА_14 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02 липня 2024 року витребувано у Броварському відділі реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року витребувано належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлої ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_14 ОСОБА_4

03 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_15 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ОСОБА_18 у судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, 12 травня 2025 року до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області у судове засідання представника не направив. 28 квітня 2025 року від представника Мороза С. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника управління.

Відповідач Броварська міська рада Броварського району Київської області у судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомлені.

Третя особа Комунальне підприємство Броварської міської ради Броварського району Київської області «Бровари-землеустрій» у судове засідання представника не направило, 17 січня 2023 року від директора Юнгера М. до суду надійшов лист про розгляд справи без участі представника підприємства. 22 листопада 2023 року до суду надійшли пояснення, в яких третя особа просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , так як ОСОБА_2 оформила право власності на земельну ділянку більшою площею, у порушення частин четвертої статті 120 ЗК України, без врахування своєї долі у будинку 29/100 часток.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки.

У частинах другій, третій статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За частиною першою статті 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі державного акту про право власності на землю серії IV-КВ № 077005 належить земельна ділянка, кадастровий номер: :00:022:2103, площею 0,0722 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно з описом меж: від А до Б землі загального користування (вулиці Семашка), від Б до В землі загального користування, від В до Г

ОСОБА_19 , від Д до Е МВВС, від Е до А ОСОБА_20 (на даний час власник земельної ділянки ОСОБА_2 ).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 1996 року ОСОБА_1 успадкувала від свого батька ОСОБА_13 житловий будинок з відповідними надвірними будівлями у АДРЕСА_4 , що належала померлому

ОСОБА_13 згідно з договором про виділення у безстрокове користування земель для будівництва індивідуального жилого будинку на праві власності, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою у 1975 році за № 1472.

Згідно з договором дарування від 24 січня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованим у реєстрі № 60, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували, а ОСОБА_2 прийняла в дар 29/100 частини жилого будинку з надвірними будівлями під АДРЕСА_4 .

Рішенням Броварської міської ради Київської області № 1274-46-06 від 14 серпня

2014 року надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на яких розміщене майно, що являється власність громадян для подальшої передачі у власність - ОСОБА_2 , проживаючий по АДРЕСА_5 , на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0672 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Підпунктом 4.1 пункту 4 оскаржуваного рішення Броварської міської ради Київської області від 06 серпня 2015 року затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на яких розміщене майно, що являється власністю громадян та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0531 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:022:0048.

30 жовтня 2015 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 46612594, а саме земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 , кадастровий номер: :01:022:0048, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), площею 0,0531 га.

03 липня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір дарування 1/10 частини земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П., зареєстрований в реєстрі за № 1814, за яким

ОСОБА_2 передала у власність (у дарунок), а обдаровуваний, ОСОБА_5 , прийняв власність (у дарунок) 1/10 частку у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0531 га, кадастровий номер: :01:022:0048. Місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 .

Згідно з матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , в яких наявний абрис земельної ділянки, суміжними землевласниками до земельної ділянки зазначені від точки ОСОБА_21 .

На підставі рішення Броварської міської ради Київської області № 52-04-07 від 25 грудня 2015 року перейменовано вулицю Семашко на ОСОБА_22 .

Заявляючи вимоги про визнання протиправним та скасування рішень органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування частини земельної ділянки, позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку значно більшою площею ніж була у користуванні попередніх власників домоволодіння.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з рішення Броварської міської ради народних депутатів трудящих виконавчого комітету за № 597 від 22 липня 1974 року про внесення змін конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_7 та про закріплення земельних ділянок за ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ( АДРЕСА_7 ) ОСОБА_13 ( АДРЕСА_4 ), виконком Броварської міської ради вирішив закріпити за ОСОБА_8 (попередній користувач) земельну ділянку площею 600 кв.м. по АДРЕСА_7 .

Із копії рішення народного суду міста Бровари Київської області від 10 березня

1975 року вбачається, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 затверджена мирова угода щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, відповідно до якої ОСОБА_8 виділяється земельна ділянка площею 600 кв.м. Межі земельної ділянки визначаються наступним чином: з боку пр. Семашко ширина ділянки ОСОБА_8 9м, ОСОБА_9 20,70м. Ширина ділянки 9м. до закінчення гаража на відстані 14,5м і проходить в 1 м. від гаража, далі ділянка розширюється в бік ділянки ОСОБА_13 на 8м., а через 4,30м. розширюється в бік ділянки ОСОБА_13 ще на 3м. і на відстані 28м. продовжується по такій самій ширині. З боку ділянки ОСОБА_9 межі ділянки проходять на рівні стіни будинку на відстані 17м., потім зміщуються в бік ділянки ОСОБА_23 на 2,75м. і продовжується так на відстані 13,50м. Ширина ділянки в кінці у ОСОБА_23 становить 12,7м., у ОСОБА_9 23м. Гараж залишається на території ділянки ОСОБА_13 і підхід в погріб і гараж ОСОБА_9 знаходитиметься з двору ОСОБА_13 . Таким чином, площа земельної ділянки ОСОБА_8 закріплена й судовим рішенням.

Згідно акту державного виконавця від 16 квітня 1975 року розмір земельної ділянки

ОСОБА_8 по АДРЕСА_7 становить 600 кв.м. з визначеною конфігурацією межі, за якою ширина ділянки ОСОБА_8 становить 9м., а гараж (сарай) залишається по АДРЕСА_4 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Броварської міської ради народних депутатів від 09 липня 1984 року за № 250 виділено відділу капітального будівництва Броварського міськвиконкому земельну ділянку площею 0,61 га під будівництво службового приміщення міського відділення внутрішніх справ по вулиці Кірова в безстрокове користування, (в тому числі за рахунок земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_8 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , згідно додатку № 1. Дозволено відділу капітального будівництва Броварського міськвиконкому знесення надвірних споруд, плодово-ягідних насаджень і посівів домоволодіння АДРЕСА_8 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 , які належать громадянам на правах особистої власності, згідно додатку № 1. Як вбачається із додатку 1 до рішення виконкому Броварської міської ради народних депутатів від 09 липня 1984 року № 250, площа земельної ділянки, що вилучається у ОСОБА_19 - 273 кв.м по АДРЕСА_7 , у ОСОБА_23 - 62 кв.м, по АДРЕСА_7 . Площа земельної ділянки ОСОБА_8 становила 600 кв.м, при цьому з урахуванням вилучення 62 кв.м площа земельної ділянки арифметично повинна становити 538 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 1987 року міським відділом комунального господарства виконкому Броварської міської ради Яхно П.Д. видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, що складається з 29/100 частин жилого будинку з прилежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_7 (запис в реєстровій книзі за №20 стор. 276 за реєстровим номером 163, 26 серпня 1987 року).

17 вересня 1987 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_20 укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Саверою Л.Л., згідно з яким ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_20 отримав у дар 29/100 частин жилого будинку з відповідними надвірними будівлями: сарай, уборна, колодязь, розташованого на земельній ділянці 672 кв.м., за адресою АДРЕСА_9 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Броварською міською державною нотаріальною конторою 19 січня 2001 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули у власність 29/100 частин вищевказаного житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, які у подальшому відчужили на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з протоколу № 14 від 02 червня 2015 року засідання погоджувальної комісії по вирішенню спірних земельних питань та інших питань, пов`язаних з розмежуванням земельних ділянок погоджено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання по АДРЕСА_1 без підпису суміжного землекористувача по АДРЕСА_4

ОСОБА_1 по межам, визначених в державному акті на право приватної власності на землю серії IV-КВ № 077005.

З листа Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 11 грудня 2018 року № 9-7-4044, адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що згідно з наданими архівними витягами з рішень виконавчого комітету Броварської міської ради від 22 липня 1974 року № 597 та від 09 липня 1984 року № 250, у користуванні ОСОБА_8 перебувала земельна ділянка площею 0,0538 га, отже саме у такому обсязі відповідачу як набувачу 29/100 частин житлового будинку перейшла у користування й земельна ділянка. При цьому оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 передана у власність земельна ділянка, площею 0,0531 га, що не є більшою за розміром ніж перебувала у користуванні попереднього землекористувача.

Крім того, судом враховується, що мирова угода, затверджена судом щодо встановлення порядку користування, стосувалася земельної ділянки по АДРЕСА_4 . Позивач та попередні землекористувачі земельної ділянки по АДРЕСА_4 не були її сторонами. Вилучення частини земельної ділянки у ОСОБА_8 відбулося у 1984 році. Належних доказів, які б свідчили про невідповідність технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 позивач до суду не надала. При цьому вказані обставини повинні бути підтверджені певними засобами доказування і не можуть доводитися іншими засобами доказування. Позивач не скористався правом заявити клопотання про призначення експертизи, в ході якої могли бути встановлені обставини, що мали б значення для справи. За таких обставин правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, а також визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2018 року ОСОБА_24 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, визнання недійсним державного акту на право власності, внесення запису до реєстру речових прав на нерухоме майно про виключення державного акту на земельну ділянку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2020 року, що набрало законної сили 01 грудня 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У травні 2019 року до суду звернувся співвласник будинку АДРЕСА_7 ОСОБА_10 з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування підпункту 4.11 пункту 4 рішення Броварської міської ради Київської області «Про затвердження документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок громадянам у власність, користування, зміни цільового призначення, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, поновлення договорів оренди» від 06 серпня 2015 року

№ 1513-57-06, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від

30 жовтня 2015 року та договору дарування 1/10 частин земельної ділянки від 03 липня 2019 року № 1714 та скасування його державної реєстрації.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року у справі № 3242/19 позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року залишено без змін.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від

03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) та від 28 серпня

2020 року у справі № 190/914/17-ц (провадження № 61-1024св19).

У даному випадку правові підстави для визнання оспорюваного договору фіктивним відсутні, оскільки ОСОБА_1 в порядку, передбаченому статтею 81 ЦПК України, не доведено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , укладаючи спірний договір, не мали наміру досягти обумовлених ним юридичних наслідків. Посилання позивача на ті обставини, що спірний договір укладений з метою ускладнення виконання у майбутнього рішення суду є безпідставними.

При цьому судом також враховується, що ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного правочину. Самі по собі дії відповідачів щодо вчинення правочину, навіть якщо вони здаються позивачу неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки не буде доведено, що такі дії порушують її права. Доказів, які б свідчили, що оспорюваним правочином порушено права позивач до суду не надала.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області привести у відповідність координати поворотів меж земельної ділянки, площею 0,0722 га, кадастровий номер: :01:022:0048, які були встановлені згідно з технічною документацію по складанню та видачі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 077005 від 14 серпня 2000 року до координат поворотів меж земельних ділянок, які існували у 1999 році, то у її задоволенні слід відмовити з підстав необґрунтованості даної вимоги.

Стороною відповідача заявлено вимогу про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо вимог про скасування реєстрації права власності. Разом з тим, у даному випадку позовні вимоги є необґрунтованими. Наслідки пропуску строку позовної давності не можуть бути застосовані.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені стороною позивача витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 76, 77, 81, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин