УХВАЛА

16 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 643/16442/20

провадження № 61-8221ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (судді-доповідача), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою та

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти в сумі 273 455,23 грн, а саме: 118 392,03 грн (3 % річних) та 5 000 грн моральної шкоди, а також витрати щодо сплати судового збору.

26 лютого 2024 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави (раніше - Октябрський районний суд м. Полтави) в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив заочне рішення в апеляційному порядку.

01 травня 2024 року ухвалою Полтавського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Полтави (раніше - Октябрський районний суд м. Полтави) від 26 лютого 2024 року (в ухвалі зазначено 29 травня 2023 року). У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги відмовлено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтави (раніше - Октябрський районний суд м. Полтави) від 26 лютого 2024 року залишено без руху. Заявнику надано строк десять днів з дня отримання ухвали для сплати судового збору або надання доказів звільнення від його сплати.

12 травня 2025 року ухвалою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтави (раніше - Октябрський районний суд м. Полтави) від 26 лютого 2024 року повернуто заявнику у зв`язку з несплатою судового збору.

У липні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави (раніше - Октябрський районний суд м. Полтави) від 26 лютого 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2025 року, в якій заявник просив їх скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

08 серпня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме: для подання до Верховного Суду виправленої касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України із зазначенням клопотання за наслідками розгляду касаційної скарги в порядку статті 409 ЦПК України; надання копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи; надання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, зі змісту якого та доданих до нього додатків встановлено виконанняособою, яка подає касаційну скаргу, вимог ухвали.

У поданій остаточній редакції касаційної скарги ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2025 року та направити справу для продовження розгляду.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантій.

До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, зокрема, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.

Цивільна процесуальна форма завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (зокрема і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, Європейського суду з прав людини, від 07 липня1989 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі

№ 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги визначені статтею 356 ЦПК України.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України встановлено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати встановлення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних заявників від пред`явлення необґрунтованих позовів, скарг.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтави (раніше - Октябрський районний суд м. Полтави) від 26 лютого 2024 року, ОСОБА_1 пропустив процесуальний строк на апеляційне оскарження заочного рішення Шевченківського районного суду м. Полтави (раніше - Октябрський районний суд м. Полтави) від 26 лютого 2024 року та не сплатив судовий збір у передбачених законом розмірі та порядку.

Апеляційний суд встановив, що копію повного рішення суду першої інстанції було отримано ОСОБА_1 13 березня 2024 року, апеляційну скаргу на нього заявник подав у межах тридцятиденного строку з дня вручення рішення, тому на підставі пункту 1 частини другої статті 354 ЦПК України суд поновив строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон) за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону ставка судового збору за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше

0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд виснував, що ціна позову в справі становить 273 455,23 грн, тому за подачу апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції підлягає сплаті судовий збір у розмірі 4 101,83 грн (273 455,23 грнх 1 % х 150 %).

Суд встановив, що до апеляційної скарги ОСОБА_1 не додано доказів про його стан здоров`я та щодо матеріального становища. Зокрема, згідно з актом від 11 квітня 2024 року, складеним за підписами уповноважених працівників Полтавського апеляційного суду, під час відкриття поштового відправлення, яким надійшла до суду апеляційна скарга ОСОБА_1 , не виявлено доданих документів, серед іншого, медичних документів заявника, зазначених у додатку.

Суд зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів про встановлення ОСОБА_1 інвалідності (посвідчення чи довідки Медико-соціальної експертної комісії, тощо) чи належності до статусу малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї. Не підтверджено заявником і відсутність у нього доходу, зокрема, не надано: податкової довідки про доходи за попередній календарний рік, що перебував подачі апеляційної скарги; довідки пенсійного фонду, з якої можливо б було встановити відсутність отримання пенсії чи інших соціальних виплат; перебування заявника на обліку, як безробітної особи.

Апеляційний суд виснував, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на підставі підпункту «г» пункту 2 частини першої статті 8, частини другої статті 8 Закону, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання заявника про звільнення його від сплати судового збору, та зазначив, що це не позбавляє його надати відповідні докази для звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати на виконання ухвали суду від 01 травня 2024 року.

01 травня 2024 року ухвалою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для сплати судового збору протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Судом встановлено, що за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 4 101,83 грн. Роз`яснено, що неусунення недоліків апеляційної скарги є підставою для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Ухвалу суду від 01 травня 2024 року було направлено заявнику поштою.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів її отримання 26 грудня 2024 року апеляційним судом повторно направлено цю ухвалу ОСОБА_1 .

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та трекінгу відстеження поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти копія ухвали отримана ОСОБА_1 28 січня 2025 року.

12 травня 2025 року Полтавський апеляційний суд своєю ухвалою визнав неподаною та повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали Полтавського апеляційного суду від 01 травня 2024 року про залишення його апеляційної скарги без руху, не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги, не усунув недоліків апеляційної скарги, тому необхідно вважати апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повернути її заявнику.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали. Правильність застосування судом апеляційної інстанції вказаних вище норм процесуального права не викликає розумних сумнівів.

Верховний Суд звертає увагу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 травня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров