Справа № 347/1965/25
Провадження № 2/347/1052/25
У Х В А Л А

Іменем України

(про задоволення заяви про відвід судді)

01 жовтня 2025 року м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Сумарука І.П.,

розглянувши заяву представника відповідача адвоката Шейко Вольги Василівни про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення майна боржнику,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад доводів заявника.

В провадженні Косівського районного суду перебуває наведена цивільна справа.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2025 року, для здійснення судового розгляду визначено головуючу суддю Кіцулу Ю.С

Ухвалою судді від 30.09.2025 року справу прийнято до провадження і призначено підготовче засідання на 04.11.2025 року.

01.10.2025 року до Косівського районного суду через систему Електронний суд від представника відповідача адвоката Шейко В.В. поступила заява про відвід головуючій судді Кіцулі Ю.С. У заяві представник покликається на те, що головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Зокрема зазначила, що позивач ОСОБА_1 12.01.2024 року зверталася до Косівського районного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення. Вказана позовна заява була зареєстрована за номером №347/100/24 та автоматизованим розподілом визначено склад суду головуюча суддя Крилюк М.І. Однак, ОСОБА_1 не задовольнив визначений склад суду, і 15.01.2024 року до відкриття провадження у справі позивачка в справі ОСОБА_1 подала до суду заяву про повернення позовної заяви, як помилково надісланої на розгляд суду, про що вказано в ухвалі Косівського районного суду (головуюча суддя Крилюк М.І.) від 15.01.2024 року про повернення позовної заяви (ухвала набрала законної сили 31.01.2024 року).

Однак, 15.01.2024 року, ще до знаходження в провадженні Косівського районного суду аналогічного позову, ОСОБА_1 повторно звернулася до Косівського районного суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення. Вказана позовна заява була зареєстрована за номером №347/104/24 та автоматизованим розподілом визначено склад суду головуюча суддя Кіцула Ю.С. Відтак, у справі №347/104/24 головуючій судді Кіцулі Ю.С. було заявлено відвід, який ухвалою Косівського районного суду від 26.02.2024 року було задоволено. А 17.01.2025 року вказана справа за позовом ОСОБА_1 залишена без розгляду за заявою позивача.

Крім цього зазначила, що дана справа №347/1965/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення майна боржнику є фактично аналогічною за підставами та вимогами із справою №347/104/24.

Тобто, у справі №347/104/24 та у справі №347/1965/25 пов`язані обставини боргових зобов`язань, сторони по справах, майно, що є спірним в обох справах, тощо. Відповідно, якщо Заява про відвід судді Кіцулі Ю.С. було задоволено у справі №347/104/24, відповідач ОСОБА_2 вважає, що така заява за аналогічною справою, також повинна бути задоволена судом в тому же складі.

Вважає, що позивач ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами щодо розподілу справи між суддями. Однак, суддя Кіцула Ю.С. не звернула уваги на таке зловживання своїми процесуальними правами, зі сторони позивача, також не звернула уваги на факт того, що позовна заява подана з порушенням ст.175 ЦПК України та 30.09.2025 року було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду. Крім того, вважає, що абсолютно всі справи, що розглядалися Косівським районним судом Івано-Франківської області під головуванням судді Кіцули Ю.С. та за участю ОСОБА_1 ухвалені на користь останньої, тому у сторони відповідача вказані обставини та факти викликають обґрунтований сумнів в неупередженості судді Кіцули Ю.С. в провадженні №347/1965/25. Також, вказує що у справі №347/104/24 під головуванням судді Кіцули Ю.С. було винесено ухвалу про забезпечення позову, з якої видно, що позов забезпечено судом на власний розсуд, а не за вимогами, з якими звернулася до суду позивач ОСОБА_1 . Крім того, судом відкрито провадження у справі у якій позивачем невірно сплачено судовий збір, а саме, судовий збір сплачено як за немайновий спір, хоча на думку заявника, мав бути сплачений за загальною сумою усіх вимог, в тому числі виходячи із вартості майна.

На думку представника відповідача вказані обставини та факти викликають обґрунтований сумнів в неупередженості судді Кіцула Ю.С. при розгляді судового провадження №347/1965/25, а тому просила заяву про відвід судді задоволити.

Перевіривши заяву, долучені до неї матеріали та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Щодо доводів заяви, про існування обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до пунктів 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ч. 2, ч. 8 ч. 11 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Згідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

У відповідності до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності з п. 66 Рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «DeCubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «CastilloAlgar v. Spain», «Білуха проти України»).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язанні між собою («Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарии», а також «ЕкедеміТрейдингЛтд» та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Суд звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах «Белілос проти Швейцарії», «Очолан проти Турції»). Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії».

Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …».

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ).

При розгляді заяви про відвід судді, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «ЕкедеміТрейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах PiersacvsBelgium, Grievesvs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі LeComte, VanLeuven i DeMeyerevsBelgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Мотивована оцінка суду.

На переконання суду, доводи представника відповідача Шейко В.В. щодо зловживання позивачем ОСОБА_1 своїми процесуальними правами при подачі до суду позовів, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями не є підставою для відводу судді передбаченою цивільним процесуальним законом, оскільки відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, при прийнятті справо до свого провадження, суддею не встановлено порушень автоматизованого розподілу судової справи.

Щодо посилання представника відповідача на відкриття суддею провадження у справі за позовом поданим з порушенням ст. 175 ЦПК України, зокрема в частині визначення предмета позовних вимог і сплати відповідно до цього судового збору, то слід зазначити, що як протягом розгляду справи, так і при ухваленні відповідного судового рішення, суд не позбавлений можливості за результатами розгляду справи визначити остаточну суму судового збору в залежності від предмета та ціни позову і стягнути її при вирішенні спору по суті. Тобто посилання представника відповідача щодо суми судового збору, ухвали про відкриття провадження у справі, зводяться до її незгоди з процесуальними рішеннями судді, що також не є підставою для відводу судді.

Водночас суд звертає увагу, що незгода з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу судді. Оскільки доводи, щодо нібито процесуальних порушень допущених суддею можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду в порядку ч.2 ст. 353 ЦПК України.

Що стосується доводів представника ОСОБА_9 про те, що всі справи в яких брала участь позивач ОСОБА_1 мали своїм наслідком задоволення суддею Кіцулою Ю.С. позовів, то такі є непереконливими, з огляду на те, що за результатами будь якого позову, стороні відповідача забезпечено право подати апеляційну скаргу на рішення, а відтак будь яке остаточне рішення суду ухвалене головуючою суддею Кіцулою Ю.С. за участю позивача ОСОБА_1 підлягає апеляційному оскарженню будь якою із сторін судової справи. А тому і такі доводи не є підставою для задоволення заявленого відводу.

Водночас, при розгляді заяви про відвід судді, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Отже, враховуючи те, що в діях головуючої судді Кіцули Ю.С. відсутні будь які ознаки упередженості суду, як про це стверджує представник Шейко В.В., однак зважаючи на ту обставину, що у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви в неупередженості судді під час вирішення справи, внаслідок дій позивача ОСОБА_1 пов?язаних з періодичним зверненням до суду з подібними позовами, та з метою уникнення та виключення у сторін будь-яких сумнівів та обставин в об?єктивності та неупередженості судді, при розгляді даної справи, а також з метою збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника ОСОБА_9 про відвід головуючої судді Кіцули Ю.С., а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 41 ЦПК України, у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.33, 36-37, 39, 40-41, 260 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву представника відповідача адвоката Шейко Вольги Василівни про відвід судді Кіцулі Ю.С. задовольнити.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення майна боржнику, передати в канцелярію Косівського районного суду Івано-Франківської області, для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.С. Кіцула