Справа № 304/1230/25 Провадження № 2/304/603/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання Галас Т.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/1230/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем,

У С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить встановити факт, що на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично не проживала за адресою: АДРЕСА_1 ; а також встановити факт, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 травня 2010 року її дідусь ОСОБА_4 , залишив заповіт, відповідно до якого житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та все належне йому майно на день смерті і на яке він буде мати право по закону, заповів своїй онуці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. Оскільки на день смерті спадкодавця їй було 17 років, то у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину як неповнолітня особа. Разом з цим, її бабуся ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_4 разом з ним проживала та була непрацездатного віку, а тому згідно ст. 1241 ЦК України мала обов`язкову частку у спадковому майні, що дорівнює 1/4 всього належного майна спадкодавця. Тому після смерті ОСОБА_4 їй у спадок по заповіту залишилося 3/4 частини житлового будинку, а її бабусі ОСОБА_3 1/4 частина житлового будинку як обов`язкова частка. 02 жовтня 2015 року ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла в рівних частинах їй (позивачу) та її сестрі ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після смерті спадкодавця ані вона, ані її сестра у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не зверталися, однак вона фактично проживала разом із бабусею на день її смерті. ОСОБА_2 у свою чергу ще з 2009 року проживає у с. Ворочово. Однак, згідно листа Тур`є-Реметівської сільської ради № 155 від 25 листопада 2024 року, на день смерті ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , були зареєстровані такі особи: ОСОБА_3 (померла), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (зареєстрована, але не проживає). У грудні 2024 року вона звернулася для оформлення спадкових прав за заповітом за покійним дідусем М.Ю. та за покійною бабусею ОСОБА_3 . Проте, нотаріус повідомила, що ОСОБА_2 також прийняла спадщину за покійною бабусею ОСОБА_3 , оскільки була зареєстрована у житловому будинку разом із спадкодавцем. Відтак, наразі у неї виникла необхідність встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , так як така не проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується актами, показаннями свідків та іншими доказами. Зазначає, що на сьогодні між нею та відповідачем виник спір щодо спадкових прав, а встановлення необхідно їй для спадкування 1/4 частини житлового будинку, що залишилася після смерті ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_2 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не проживала, а сама по собі реєстрація місці проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, вважає, що відповідач як спадкоємець не прийняла спадщину за покійною бабусею, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилася, однак остання подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити, при цьому питання розподілу процесуальних витрат не вирішувати.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання також не з`явилася, подала клопотання проведення розгляду справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дідусь позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Тур`я-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 24 червня 2010 року, актовий запис № 12.

Також суд встановив, що ОСОБА_4 на випадок смерті все належне йому на день смерті майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на ден смерті заповів внучці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить дублікат заповіту від 12 травня 2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Сухан М.В. 12 травня 2010 року та зареєстрованого в реєстрі за № 31.

Згідно повідомлення Тур`є-Реметіуської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 153 від 12 листопада 2024 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 12 від 24 червня 2010 року, проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 і на день його смерті у цьому будинку проживали та були зареєстровані такі особи: ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована, а не проживає).

Також суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 27 вересня 2021 року, актовий запис № 427.

Також суд встановив, що ОСОБА_3 на випадок смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті, а також належні їй майнові права та обов`язки на час смерті, заповіла в рівних частках кожному: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить заповіт від 02 жовтня 2015 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тур`є-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Майор Н.С. 02 жовтня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 114.

Згідно повідомлення Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 155 від 25 листопада 2024 року, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 427 від 27 вересня 2021 року, проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і на день її смерті у цьому будинку проживали та були зареєстровані такі особи: ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована, а не проживає).

Як вбачається з довідки, виданої старостою Тур`я-Полянського старостинського округу І.Юсиба 25 листопада 2024 року за № 249, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Актами про фактичне не проживання громадян та про фактичне проживання громадян від 20 листопада 2024 року підтверджується той факт, що ОСОБА_2 з 2009 року фактично проживає у АДРЕСА_3 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження №61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_2 не зверталася.

Згідно Витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 81885318 та № 81885292 від 16 липня 2025 року, наданих приватним нотаріусом Васіловка В.О., спадкові справи стосовно спадкодавців ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заведені.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Суд встановив, що на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як позивач ОСОБА_1 , так і відповідач ОСОБА_2 були зареєстровані за місцем фактичного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 . Водночас фактичне місце проживання ОСОБА_2 було відмінним, з 2009 року така не проживала з бабусею та сестрою за цією адресою, а проживала у АДРЕСА_3 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами.

Отже, оскільки ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті бабусі, а отже, не набула права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210) та від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 (провадження № 61-12472св22).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, оцінивши всі обставини справи в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 01 травня 2025 року позивачем ОСОБА_1 сплачено 1 211,20 грн судового збору.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як встановлено у судовому засіданні, адвокат Зизич Н.Ю., з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом.

На підставі наведеного та керуючись ст. 55, 124 Конституції України, ст. 12, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1268, 1269 ЦК України, ст. 12, 13, 76-83, 200 ч. 3, 206 ч. 4, 258-259, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично не проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Представник позивача: адвокат Зизич Наталія Юріївна, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; місце проживання: АДРЕСА_6 .

Головуючий:Ганько І. І.