Номер провадження 2/243/1935/2025
Номер справи 243/8389/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Агеєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яковенко Карина Олегівна, до ОСОБА_2 , третя особа Служби у справах дітей Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області, Cлужба у справах дітей Краматорської міської ради Донецької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Служби у справах дітей Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області, Служба у справах дітей Краматорської міської ради Донецької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 2016 року по 2022 рік проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання сім`єю народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З вересня 2022 року ОСОБА_2 залишила родину та проживає окремо, участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2024 року по справі №243/1980/24, місце проживання малолітніх дітей визначено за адресою постійного проживання батька ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти.

Зазначає, що він є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а тому у будь-який час відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» може бути призваний на військову службу. У випадку мобілізації ОСОБА_1 малолітні діти залишаться без його батьківської опіки та піклування, що є вкрай недопустимим з врахуванням викладених у позові обставин відторгнення дітей матір`ю ОСОБА_2 . Інших осіб з числа родичів, які могли би замінити ОСОБА_1 у піклуванні та опіці його дітьми у випадку його призову на військову службу, не має.

Тому, метою звернення до суду ОСОБА_1 із позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей є обставини, які виникли внаслідок дії Порядку № 560 щодо проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, який передбачає необхідність подання військовозобов`язаним на підтвердження факту самостійного виховання і утримання ним малолітніх дітей чинного рішення суду про встановлення цього факту, як документа, що є підставою для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно з пунктом 4 частини першої ст. 23 Закону № 3543 XII. При цьому, предметом дослідження в судовому порядку є встановлення певного юридичного факту, який породжує у позивача можливість підтвердити своє право на отримання відстрочки від призову на військову службу відповідно до вище згаданого пункту 4 частини 1 ст. 23 Закону № 3543-XII та Порядку № 560.

Просить суд встановити факт, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Яковенко К.О. в судове засідання не з`явилися, однак до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та розгляд справи повідомлялася належним чином, до суду надала заяву, в якій вимоги позивача визнала в повному обсязі,не заперечувала проти їх задоволення.

Представники третіх осіб служба у справах дітей Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області та служба у справах дітей Краматорської міської ради Донецької області до суду не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини визнала, а треті особи не заперечували про існування даного факту, то суд приходить, до переконання про ухвалення рішення по справі у підготовчому провадженні, відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яковенко Карина Олегівна, до ОСОБА_2 , третя особа Служби у справах дітей Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області, Cлужба у справах дітей Краматорської міської ради Донецької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивачів як за первісним так із зустрічним позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_3 . Її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також, в судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_4 . Його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 243/1980/24 від 13.12.2024, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 за адресою постійного проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей. Рішення набуло законної сили 14.01.2025.

З довідки про участь батьків учениці 2 класу ОСОБА_6 у шкільному житті дітей, наданої директором Черкаської гімназії Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області, Н.Горбатко, від 25.09.2025 №05-02/182, вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в освітньому закладі з 1 класу. Дитина регулярно відвідує заняття в дистанційному форматі. Вдома створені умови для дистанційного навчання, дівчинка забезпечена гаджеттом відповідно до укладеного договору про користування між Черкаською гімназією та батьком дівчинки. ОСОБА_7 завжди доглянута та охайна. Батько дівчинки ОСОБА_1 спілкуються з педагогами, які навчають дитину, цікавиться шкільним життям. Створив умови для дистанційного навчання доньки. Завжди проявляє зацікавленість до навчання дитини, допомагає їй у виконанні домашнього завдання. Контактує з класним керівником з приводу інформації про успішність дівчинки, виконує вимоги вчителя, відвідує батьківські збори. Мати дівчинки ОСОБА_2 з педагогами школи не контактує.

З наданих пояснень Служби у справах дітей Краматорської міської ради Донецької області, вбачається, що Згідно розпорядження начальника селищної військової адміністрації Черкаської селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 24.03.2023 № 36/01-04 місце проживання малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначають, що надана обґрунтованого висновку органа опіки та піклування у справі про встановлення факту самостійного виховання дітей, законом не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ст. 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Ст. 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. 150, 151 СК України.

За приписами ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що малолітні діти позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом постійно, з моменту їх народження, проживали разом із батьком - ОСОБА_1 , за адресою постійного проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , який створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над ним, утримує, доглядає та піклується про її стан здоров`я. Мати дітей постійно з ними не проживає, інколи їх відвідує та будь-яких доказів, що мати ОСОБА_2 приймає активну участь у вихованні, утриманні малолітніх дітей матеріали справи не містять.

Ч. 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У вказаній справі позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч. 4,5 ст. 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Велика Палата Верховного суду у своїй ухвалі від 19.03.2025, відступивши від правового висновку, викладеного Великою палатою Верховного Іуду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, зробила правовий висновок про те, що справи про встановлення факту самостійно виховання дитини слід розглядати за правилами окремого провадження, вказавши: «Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ викладено в такій редакції: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Зміненою частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-ХІІ, зокрема, передбачено, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Колегія суддів посилалась на те, що диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Водночас, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 провадження № 14-132цс23), факт самостійного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право між батьками дитини, який за загальним правилом може вирішуватися у позовному провадженні.

Колегія суддів вважала, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. За відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством установлення такого факту в судовому порядку висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно можливості розгляду заяви про встановлення факту самостійного виховання дитини лише в межах справи за наявності спору між батьками щодо зміни обсягу їх батьківських прав та обов`язків суперечить правовій меті Закону № 2232-ХІІ у частині звільнення з військової служби осіб, які самостійно виховують та утримують дітей, у якому в статті 26 зазначено вичерпний перелік документів, які підтверджують наявність підстав для звільнення, зокрема рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини».

На переконання колегії суддів, конкретно в цьому випадку законодавством передбачена така підстава для звільнення військовослужбовця з військової служби, як рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини, а отже є необхідність уточнити висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23). за змістом якого факт самостійного виховання дитини матір`ю (батьком) не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим такі заяви слід залишати без розгляду».

Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявника юридичні наслідки, іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, суд вважає доведеним той факт, що заявник самостійно виховує та утримує своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самоусунення матері від своїх прямих батьківських обов`язків про що також переконливо свідчить байдуже ставлення останньої до наслідків розгляду справи, тому вважає за необхідне позов задовольнити.

Також суд бере до уваги, що встановлення такого факту не позбавляє матір батьківських прав та не встановлює неможливість її участі у вихованні дітей в майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивача у наданій заяві не виказував вимог щодо стягнення судового збору з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 200, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 19, 140, 141, 150, 153, 155, 160, 161, 171 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства» Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яковенко Карина Олегівна, до ОСОБА_2 , третя особа Служби у справах дітей Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області, Служба у справах дітей Краматорської міської ради Донецької області про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Донецької області О.В. Агеєва