Провадження № 2-з/352/17/25
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

30 вересня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Струтинський Р. Р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

у с т а н о в и в :

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову.

Заяву обґрунтовувала тим, що Івано-Франківським міським судом постановлено ухвалу про прийняття та передачу до розгляду справи №344/5223/25 Тисменицькому районному суду за її позовом до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу від 14.04.2017 удаваними та нікчемними, скасування їх та державної реєстрації права власності. З метою реального виконання майбутнього судового рішення та недопущення відчуження спірного майна заявниця просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії щодо купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, здійснювати реєстрацію чи перереєстрацію неналежних осіб, зокрема, неналежному представнику- адвокату Дяківу Д. І., та органам державної реєстрації прав та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомості; накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та вчиняти будь-які дії, що перешкоджатимуть успадкуванню майна та земельної ділянки законними спадкоємцями ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали заяви, вважаю, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з положеннями ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч.1 ст.151 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову за своєю суттю повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення у випадку задоволення позову в майбутньому та усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Однак, заявницею не наведено обґрунтованих підстав для застосування заходів забезпечення позову, не додано будь-яких доказів того, що відповідач має реальний намір відчужити майно, та намагатиметься уникнути виконання судового рішення. Саме посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача ОСОБА_2 , який має значні боргові зобов`язання, наявність у нього багатьох судових справ і зобов`язань, від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відсутність зазначених відомостей та обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 260-261 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвалисуду.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ

Повна ухвала складена 30.09.2025.