Справа № 685/532/25
Провадження № 2/685/305/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Самойловича А.П., розглянувши в сел. Теофіполь в порядку скороченого провадження без виклику осіб (учасників) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

12 червня 2025 року від ТОВ «ФК «Артеміда-ф» надійшов позов, в якому зазначено, що 19 червня 2020 року між позикодавцем ТОВ «Лінеура-Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 830540 про надання коштів на умовах фінансового кредиту.

Позивачем, до якого перейшло право вимоги за даним кредитним договором, заявлена вимога стягнути з позичальника на свою користь заборгованість за даним кредитним договором, яка станом на 06 червня 2025 року становить 15035,75 грн. і складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5057,50 грн., заборгованості за процентами в сумі 7767,29 грн. та інфляційного збільшення в сумі 2210,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальницею своїх договірних зобов`язань по поверненню кредиту.

Позовна заява була подана до суду через систему «Електронний суд», позивачем разом з позовною заявою надано опис поштового відправлення Укрпошти № 020 про направлення, відповідно до вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України, відповідачці копій позовної заяви та доданих до неї документів.

Від представника відповідачки надійшов письмовий відзив на позов, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивує тим, що позивачем не доведено факту укладення 19 червня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 договору № 830540 про надання коштів на умовах фінансового кредиту у встановленій законом форм.

У відзиві представник відповідачки зазначає, що позивачем у цій справі є ТОВ «ФК «Артеміда-ф», та в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач надав свою інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Лінеура Україна для укладення останнім кредитного договору.

Також зазначає, що відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього закону не поширюється на правочини, якщо однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа-підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі.

19 червня 2020 року між кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна» та позичальницею ОСОБА_1 був укладений договір № 830540 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який, згідно п. 1.1, здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаного при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

Позичальниця надала кредитодавцю реквізити свого паспорту, РНОКПП, адресу, номери телефонів та електронну адресу, договір був підписаний нею шляхом введення одноразового ідентифікатора, з чого вбачається, що сторонами було дотримано в повній мірі процедуру укладення договору в електронній формі, тому факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «Лінеура Україна» та позичальницею ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження.

Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача щодо відсутності доказів надання позивачем своєї інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» для укладення останнім кредитного договору з відповідачем, оскільки матеріали справи містять відомості, які свідчать про укладення спірного договору саме між позикодавцем ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою у визначеному договором порядку.

Також суд не приймає до уваги посилання до норм Закону України «Про електронну комерцію» щодо непоширення дії цього закону на правочини, якщо однією з сторін є фізична особа, яка не має статусу ФОП та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Матеріали справи дійсно не містять відомостей, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте за умовами договору вона не надає послуги з кредитування, а одержує їх, тому ця норма до спірних правовідносин не може бути застосована.

Згідно пунктів 1.2, 1.3 договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнтові грошові кошти в сумі 7500 грн. на 30-денний строк, а позичальниця зобов`язувалася повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування ними.

Сторони домовилися у п. 1.4 договору, що стандартна процентна ставка становить 1,9 % в день, проте за певних умов діє знижена процентна ставка, яка становить 0,95 % в день, а саме, якщо клієнт в межах строку кредитування або в межах продовження кредиту на новий строк (пролонгації) здійснить повне погашення кредитної заборгованості.

Сторонами був складений графік платежів, який є додатком до договору, згідно якого днем повернення позики є 19 липня 2020 року, сума до сплати становить 9637,5 грн., яка складається з суми позики у 7500 грн. та процентів в сумі 2137,5 грн., також позичальниці наданий паспорт споживчого кредиту.

На виконання даного договору кредитодавцем в цей же день позичальнику було надано кредит в сумі 7500,00 грн. шляхом перерахування на платіжну карту позичальниці НОМЕР_1 , зазначеній в п. 2.1 договору, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (), надавача послуг з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, від 09 жовтня 2024 року № 2463_2410090у93016, призначення платежу «Зачисление 7537,5 грн. на карту НОМЕР_2 ».

Як вбачається з детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем, позичальницею не було повернено одержаний кредит в повному обсязі, самою відповідачкою не надано доказів на підтвердження погашення нею кредиту, тому заборгованість по тілу кредиту в сумі 5057,5 грн. підлягає стягненню в повному обсязі.

Проте судом не вбачається підстав для стягнення процентів, нарахованих позивачем на суму 7767,29 грн., виходячи з наступного.

Сторони у п. 5.3 договору передбачили черговість погашення заборгованості за договором, згідно якої кредитодавець направляє отримані від позичальниці кошти.

Зокрема, у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо одержаних коштів недостатньо для повного погашення заборгованості, то спочатку здійснюється погашення прострочених зобов`язань по процентах, після чого прострочених зобов`язань по кредиту.

Якщо одержаних коштів недостатньо для повного погашення кредиту, то тоді спочатку здійснюється погашення строкових зобов`язань по процентах, після чого строкових зобов`язань по кредиту.

Незважаючи на те, що позивачем названо наданий ним розрахунок заборгованості детальним, фактично він таким не є, оскільки не містить конкретних періодів нарахування процентів, дат здійснення платежів позичальницею тощо, зазначені лише суми заборгованості по тілу кредиту та процентах, а також доволі детальний розрахунок розміру інфляційних втрат.

Оскільки з матеріалів справи неможливо встановити, коли саме було здійснено платежі позичальницею на погашення заборгованості по кредиту в межах строку кредиту чи по його завершенню, а також суми самого платежу, їх кількості, тому, керуючись вищезазначеними умовами договору щодо черговості зарахування одержаних коштів, якими фактично передбачено першочергове спрямування коштів на погашення процентів і лише після їх погашення на погашення тіла кредиту, а також обмеженість строку нарахування процентів 30-ма днями згідно п. 1.3 договору, суд прийшов до висновку, що відповідачкою було здійснено певний платіж кредитодавцю на погашення заборгованості по кредиту, яким було повністю погашено заборгованість по процентах та, в решті суми платежу, було погашено частково заборгованість по тілу кредиту.

Таким чином, здійсненим платежем (або платежами) позичальницею було погашено заборгованість по процентах, якщо така існувала на момент платежу, тому підстав для нарахування процентів в подальшому немає.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання на суму 5057,5 грн., тому на цю суму має бути нараховані інфляційні втрати впродовж заявленого позивачем періоду з серпня 2020 року по лютий 2022 року, які становлять 895,69 грн., і підлягають стягненню.

Право вимоги позивача ТОВ «ФК «Артеміда-ф» за даним кредитним договором підтверджується договором факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року з відповідним реєстром боржників до якого включена відповідачка, про перехід права вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» спочатку до ТОВ «Сіроко фінанс», та договором факторингу № 20240822/1 від 22 серпня 2024 року, з відповідним реєстром боржників до якого включена відповідачка, згідно якого право вимоги за цим кредитним договором перейшло від ТОВ «Сіроко фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-ф».

Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно розміру задоволених вимог 39,59 %

Позивачем заявлена також вимога стягнення з відповідачки понесених витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн., яка не підлягає задоволенню.

Частинами 1 та 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 250604-1Ш, укладений 04 червня 2025 року між позивачем та адвокатом Дзундза О.В., згідно якого позивач доручає адвокату надавати правову допомогу щодо захисту прав позивача у справі за позовом до ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором.

Проте, матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.

Наданий позивачем попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у справі за позовом до ОСОБА_1 не є детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який має бути наданий суду у відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, а виконаний у відповідності до вимог щодо позовної заяви згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи, тому датою ухвалення рішення, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 526, 553, 554, 611, 625, 1046, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-ф» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-ф» () заборгованість в сумі 5953,19 грн. за договором № 830540 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеним 19 червня 2020 року між позикодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» () та позичальницею ОСОБА_1 , яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5057,5 грн. та інфляційних втрат в сумі 895,69 грн.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-ф» в задоволенні решти позовних вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-ф» () сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 959,11 грн. (Дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 11 коп.).

Відмовити в стягненні витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25 вересня 2025 року.

Суддя Самойлович А.П.