Справа № 372/3285/22
Провадження № 2-53/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Сташків Т.Г.,

за участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко Ольга Петрівна, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач, ОСОБА_4 ), треті особи: ОСОБА_5 (далі третя особа-1, ОСОБА_5 ), Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко Ольга Петрівна (далі - третя особа-2, Приватний нотаріус Клименко О.П.), в якому просить визнати заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П., зареєстрований в реєстрі за № 235, складений ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6 ) на ім`я ОСОБА_4 , недійсним.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

До дня смерті батька позивач був зареєстрований та проживав разом з ним та своєю матір`ю - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 22.06.2021 року № 63.

За життя, 23.09.2009 року, ОСОБА_6 склав заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Долинянської сільської ради Обухівського району Київської області Кріпкою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 13. За цим заповітом все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина та за заявою позивача відкрито спадкову справу приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько Ангеліною Павлівною (далі - Приватний нотаріус Гринько А.П.).

У липні 2021 року, після подання ОСОБА_4 до суду позовної заяви про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач дізнався, що ОСОБА_6 26.02.2019 року склав заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П. За цим заповітом все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що: наявність вказаного заповіту порушує його права щодо отримання у спадщину спадкового майна на підставі заповіту від 23.09.2009 року; волевиявлення його батька не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки він тяжко хворів та не міг розпорядитись саме таким чином; оскаржуваний заповіт складений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, підпис на заповіті проставлено не батьком, батько не міг приїхати до нотаріуса та посвідчити заповіт, оскільки у цей день був у стані сильного алкогольного сп`яніння та був вдома.

Згідно з відповіддю лікаря-нарколога від 08.12.2021 року та випискою із медичної карти хворого № 2458 ОСОБА_6 за життя перебував на обліку у лікаря нарколога, звертався та отримував медичну допомогу, мав поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголю, мав алкогольну залежність, приймав ліки, як впливають на свідомість: сібазон, рибоксин, тіотриазолін, аспекард та мав хворобу, яка перешкоджає йому надавати звіт своїм діям, що свідчить про неможливість написати та підписати заповіт ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 .

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. 202, 203, 207, 215, 225, 1247, 1248, 1251-1253, 1257 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Клименко О.П., про визнання заповіту недійсним та призначено по справі підготовче судове засідання на 19.01.2023 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19.01.2023 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у Приватного нотаріуса Гринько А.П. копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувано у Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» копію медичної карти хворого ОСОБА_6 . Витребувано у Головного управління пенсійного фонду України у Київській області Управління обслуговування громадян копію пенсійної справи ОСОБА_6

27.01.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому вона просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзив обґрунтований тим, що твердження позивача, що він проживав зі своїм батьком до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_6 приблизно з 2016 року до дня своєї смерті проживав за адресою відповідача: АДРЕСА_2 , оскільки потребував догляду, що підтверджується: довідкою Київської місцевої прокуратури від 26.11.2020 року № 7; договором-замовленням № 2.140762 К на організацію та проведення поховання від 27.11.2020 року; договором-замовленням на надання ритуальних послуг від 26.11.2020 року, згідно з яким смерть настала за адресою: АДРЕСА_2 , причина смерті ішемічна хвороба серця; свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом реєстрації смерті міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); довідкою на одержання праху № 2.140762К, а також цей факт можуть підтвердити свідки. Приблизно з 2011 року по 2016 рік ОСОБА_6 проживав за адресою: АДРЕСА_3 у своєї рідної сестри ОСОБА_7 (далі ОСОБА_7 ), куди його привіз з речами його син ОСОБА_3 , що може підтвердити свідок. Крім того, згідно з довідкою, на яку посилається позивач, ОСОБА_6 за допомогою не звертався і медичну допомогу не отримував. Перед складанням заповіту ОСОБА_6 25.02.2019 року пройшов медичний огляд лікарем-психіатром Київського міського психоневрологічного диспансеру № 37, при цьому психологічних розладів не виявлено, рекомендовано динамічне спостереження травматолога, невролога. Із заповіту вбачається, що заповіт до підписання прочитаний в голос заповідачем ОСОБА_6 , власноручно підписаний ним у присутності приватного нотаріуса об 11 год. 25 хв. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, що може підтвердити Приватний нотаріус Клименко О.П.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17.07.2023 року витребувано у Приватного нотаріуса Клименко О.П. копії документів (другий примірник заповіту, копію реєстру), пов`язаних із посвідченням заповіту від 26.02.2019 року, зареєстрованого у реєстрі № 235.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.11.2023 року клопотання представника позивача про призначення експертизи задоволено. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. На вирішення судової почеркознавчої експертизи поставлено наступні питання: 1. У якому стані перебувала особа, яка підписувала 26.02.2019 року заповіт, який посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П., зареєстрований в реєстрі за № 235, складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 .?; 2. Чи виконано підпис однією особою на заповіті від 26.02.2019 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П. та інших документах з підписом ОСОБА_6 .?; 3. Чи виконано підпис на заповіті від 26.02.2019 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П., навмисно імітованим підписом?; 4. Чи виконано напис на заповіті від 26.02.2019 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П. навмисно зміненим підписом?; 5. Чи виконано підпис на заповіті від 26.02.2019 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П., ОСОБА_6 .? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України. Витрати за проведення експертизи покладено на позивача. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.01.2024 року поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 12.02.2024 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07.03.2024 року заяву представника позивача задоволено. Уточнено питання, поставлені перед експертом ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.11.2023 року у даній справі, поставивши на вирішення експертизи наступні питання: 1. У якому стані перебувала особа, яка підписувала 26.02.2019 року заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П.?; 2. Чи виконані рукописні записи «Цей заповіт прочитаний мною в голос та влано руч підписаний мною ОСОБА_6 » та підпис від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , що посвідчений Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, та зареєстрований в реєстрі за № 235, - самим ОСОБА_6 або іншою особою?; 3. Чи виконані рукописні записи «Цей заповіт прочитаний мною в голос та влано руч підписаний мною ОСОБА_6 » та підпис від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , що посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, та зареєстрований в реєстрі за № 235, під впливом на процес письма збиваючих факторів природного характеру (зокрема тяжкого хворобливого стану виконавця, незвичайного психофізіологічного стану алкогольного, наркотичного чи фармакологічного сп`яніння, тощо)? Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.06.2024 року поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 26.06.2024 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.07.2024 року у задоволенні клопотання судового експерта відмовлено. Матеріали справи № 372/3285/22 надано у розпорядження експертів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України для проведення судової почеркознавчої експертизи на підставі ухвали Обухівського районного суду Київської області від 23.11.2023 року у справі № 372/3285/22 за наявними матеріалами. Зупинено провадження у справі № 372/3285/22 до отримання висновку судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03.10.2024 року поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 17.10.2024 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17.10.2024 року матеріали даної справи надано у розпорядження експертів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України для проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23.11.2023 року у справі № 372/3285/22, з урахуванням уточнених ухвалою суду від 07.03.2024 року питань, за наявними матеріалами справи. Зупинено провадження у справі № 372/3285/22 до отримання висновку експертиза.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.11.2024 року поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 26.12.2024 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26.12.2024 року клопотання судового експерта задоволено. Зобов`язано третю особу - Приватного нотаріуса Клименко О.П. у строк до 15.01.2025 року направити на адресу Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України оригінал заповіту, який посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П., зареєстрований у реєстрі за № 235, складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 від 26.02.2019 року, або надати його на дослідження в приміщення Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України у робочий день з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у строк до 15.01.2025 року (за попередньою домовленістю із установою про день та час). Надано у розпорядження експертів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України усі матеріали даної цивільної справи, пенсійну справу ОСОБА_6 , медичну документацію ОСОБА_6 , для проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.11.2023 року у справі № 372/3285/22, з урахуванням уточнених ухвалою суду від 07.03.2024 року питань, за наявними матеріалами. Зупинено провадження у справі № 372/3285/22 до отримання висновку експерта.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10.03.2025 року провадження у даній цивільній справі поновлено та призначено у справі підготовче судове засідання на 26.03.2025 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 18.06.2025 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позов.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.11.2020 року Київським міським відділом реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 .

Відповідно до копії довідки виконкому Долинянської сільської ради Обухівського району Київської області від 21.12.2020 року № 172 ОСОБА_6 постійно був зареєстрований до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією довідки Долинянського старостинського округу Обухівського району Київської області від 22.06.2021 року № 63 ОСОБА_6 був постійно зареєстрований до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії заповіту від 23.09.2009 року, складеного і посвідченого секретарем виконавчого комітету Долинянської сільської ради Обухівського району Київської області Кріпкою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 13, ОСОБА_6 все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, заповів ОСОБА_3 .

Згідно з копією заповіту від 26.02.2019 року, посвідченого Приватним нотаріусом Клименко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 235, ОСОБА_6 все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_4 .

Відповідно до копії повідомлення лікаря-нарколога ОСОБА_8 наркологічного кабінету КНПОРР Обухівської ЦРЛ від 08.12.2021 року № 1844, ОСОБА_6 за допомогою звертався і медичну допомогу отримував з ІІІ 1981 року по Х 2018 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю.

Згідно з копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2458 ОСОБА_6 мав діагноз: хронічний алкоголізм; хронічна алкогольна інтоксикація; інтоксикаційна міокардіодистрофія, СН І ст.; токсичний гепатит. Надходження у стаціонар: 26.05.2005 року, виписка зі стаціонару: 31.05.2005 року.

Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 010-4811 від 26.11.2020 року смерть ОСОБА_6 настала за адресою: АДРЕСА_2 ; відповідно до копії довідки про причину смерті від 26.11.2020 року причиною смерті ОСОБА_6 є хронічна ішемічна хвороба серця.

З копії консультативного висновку № 37 лікаря-психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_6 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , 25.02.2019 року пройшов медичний огляд лікарем-психіатром; висновок: хронічне ураження ЦНС поєднаного генезу (ЗЧМТ 2005р., ішемічна хвороба серця); психологічних розладів на момент огляду не виявлено; рекомендовано динамічне спостереження травматолога, невролога.

Відповідно до копії листа Київської місцевої прокуратури № 7 від 26.11.2020 року № 104-1 місцева прокуратура не заперечує проти видачі ОСОБА_4 тіла ОСОБА_6 після проведення розтину та отримання зразків для експертизи.

Згідно з копією договору-замовлення на надання ритуальних послуг від 26.11.2020 року, укладеного між замовником ОСОБА_4 та виконавцем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 , виконавець надає ритуальні послуги, що не входять до необхідного мінімального переліку ритуальних послуг, щодо померлого ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.12.2021 року № 67581701 після смерті ОСОБА_6 (спадкодавець) 02.12.2021 року зареєстровано спадкову справу № 68765899 Приватним нотаріусом Гринько А.П.

Листом від 21.02.2022 року № 32/01-16 Приватний нотаріус Клименко О.П. повідомила, що 26.02.2019 року за реєстровим № 235 нею посвідчений заповіт від імені ОСОБА_6 , який в заповіті все своє майно заповідав ОСОБА_4 .

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 цього Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом про визнання оспорюваного заповіту недійсним, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що волевиявлення спадкодавця - його батька не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки він тяжко хворів та не міг розпорядитись саме таким чином; оскаржуваний заповіт складений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, підпис на заповіті проставлено не батьком, батько не міг приїхати до нотаріуса та посвідчити заповіт, оскільки у цей день був у стані сильного алкогольного сп`яніння та був вдома.

У ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним (ч. 2 ст. 1248 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1247 цього Кодексу заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За положеннями ч.ч. 2-4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Натомість заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ч. 1 ст. 1257 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 225 цього Кодексу правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

З висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 522/9893/17 та постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 461/2565/20, вбачається, що право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.

У постанові Верховного Суду від 20.07.2022 року у справі № 761/49151/19 зазначено, що тлумачення ч. 2 ст. 1257 ЦК України свідчить, що, пред`являючи позов про визнання заповіту недійсним, позивач має довести, а суд - установити, що волевиявлення заповідача на складання заповіту: не було вільним, тобто, здійснене під впливом зовнішніх обставин, не відповідало його волі, тобто, волевиявлення заповідача на складання заповіту було, але як форма вираження внутрішньої волі повністю чи частково не відповідало дійсній волі заповідача.

У постанові від 11.11.2019 року у справі № 496/4851/14-ц Верховний Суд вказав, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України мають право виключно особи, суб`єктивні права яких виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів) та порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Положення наведених норм права свідчить про те, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Питання наслідків нікчемності правочину (у тому числі і заповіту, як одностороннього правочину) врегульовані ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України.

З огляду на положення ч. 1 ст. 1257 ЦК України, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, слід дійти висновку, що не підписання заповіту заповідачем свідчить, що заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми, та відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, це має наслідком його нікчемність.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у постанові від 12.03.2020 року у справі № 716/1051/17.

Підставами недійсності оскаржуваного заповіту позивач зазначає те, що спадкодавцем заповіт не підписувався, а також що волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, оскільки він тяжко хворів та не міг розпорядитись саме таким чином; спадкодавець не міг приїхати до нотаріуса та посвідчити заповіт, оскільки у цей день був у стані сильного алкогольного сп`яніння та був вдома.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У ч. 1 ст. 105 ЦПК України зазначено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, у тому числі, психічний стан особи.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 року у справі № 461/3675/17 зазначив, що ст. 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За результатами судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.11.2023 року у даній справі, з урахуванням уточнених ухвалою суду від 07.03.2024 року питань, надано висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 07.02.2025 року № СЕ-19/111-24/53521-ПЧ, згідно з яким:

1. Встановити, у якому стані перебувала особа, яка підписувала 26.02.2019 року заповіт, який посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П., зареєстрований в реєстрі за № 235, складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 не виявилось можливим. Цей висновок обумовлений тим, що під час дослідження підпису не було встановлено комплексу діагностичних ознак, які б були характерні для ознак незвичного стану виконавця підпису, а саме: наявність порушень координації руху, уповільненого темпу, недиференційованого натиску, спрощення загальної структури букв, зміни форм сполучних рухів та ознак, а також вплив на процес письма якихось «збиваючих» факторів (природних або штучних).

Але слід мати на увазі, що наявність діагностичних ознак та інших «збиваючих» факторів або незвичайного стану можуть не проявитись або проявлятися слабо. У даному випадку цих проявів при досліджуваного підпису не спостерігається.

2. Запитання: «Чи виконано підпис однією особою на заповіті 26.02.2019 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко Ольгою Петрівною та документах з підписом ОСОБА_6 ?» - експертом не вирішувалось у зв`язку із відсутністю у розпорядженні експерта будь яких інших документів, окрім заповіту, який зареєстрований в реєстрі та складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 від 26.02.2019 року.

3. Встановити, чи виконано підпис на заповіті від 26.02.2019 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П., навмисно підписом не виявилось можливим. Цей висновок обумовлений тим, що дослідження не було встановлено комплексу діагностичних ознак, які характерні для ознак незвичного стану виконавця підпису, а саме: порушень координації руху, уповільненого темпу, недиференційованого натиску, спрощення загальної структури букв, зміни форм сполучних та ін., а також вплив на процес письма якихось «збиваючих» факторів (або штучних).

Але слід мати на увазі, що наявність діагностичних ознак та інші «збиваючих» факторів або незвичайного стану можуть не проявились або проявлятися слабо. У даному випадку цих проявів при досліджуваного підпису не спостерігається.

4. Встановити, чи виконані рукописні записи на заповіті від 26.02.2019 року, який посвідчений Приватним нотаріусом Клименко О.П. зміненим почерком не виявилось можливим. Це обумовлено досліджуваних рукописних записах комплекс діагностичних ознак (порушення координації рухів першої групи, нестійкість параметрів рухів другої групи і просторової орієнтації письма, наявність зайвих письмових знаків або відсутність необхідних елементів письмових граматичних помилок), який свідчать про деяку незвичність письма його виконання. Однак, встановити конкретні «збиваючі» фактори обумовлені особливостями психофізіологічної організації письмові навички виконавця, наявністю у нього хронічного захворювання, яке на його письмово-рухові функції, або незвичайний психофізіологічний виконавця, обумовлений станом пригніченості, хвилювання, збудження, тощо, або навмисною зміною виконавцем свого почерку), а також чи носили вони постійний або тимчасовий характер, не уявляється відсутність у розпорядженні експерта зразків почерку ймовірного досліджуваних записів.

5. Запитання: «Чи виконано напис на заповіті від 26.02.2019, який посвідчений Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко Ольгою Петрівною ОСОБА_6 ?» - експертом не вирішувалось у зв`язку з відсутністю будь-яких підпису та почерку ОСОБА_6 (або посилання на які не зважаючи на неодноразові клопотання експерта надані так й не були).

З урахуванням зазначеного висновку експерта суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що на момент складення спірного заповіту волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, та що спадкодавець заповіт не підписував.

Також позивачем не надано доказів на спростування правильності змісту вказаного вище висновку експерта.

Крім того, під час розгляду справи у судовому засіданні були допитані свідки, показання яких також враховуються судом при встановленні даних, що є доказами відповідно до ст. 76 ЦПК України.

Так, свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_3 це син ОСОБА_6 . З ОСОБА_12 не знайома, він ні разу не з`являвся. ОСОБА_6 проживав у своєї сестри ОСОБА_7 до її смерті, а потім проживав у родині племінниці ОСОБА_4 (дочки ОСОБА_13 ), яка його забрала відразу після смерті своєї матері. ОСОБА_14 не ходив. З ОСОБА_15 були подругами, разом проживали. Умови проживання у ОСОБА_13 були гарними, ОСОБА_14 був гарно одягненим, нагодованим, у них були добрі відносини. Син привіз ОСОБА_14 під калитку до сестри ОСОБА_13 , зі слів ОСОБА_14 до цього він був у будинку пристарілих, здали його туди діти. ОСОБА_12 не бачили, коли той привіз батька, з роботи прийшли, а ОСОБА_14 під фірточкою. ОСОБА_14 жалівся, що окрім сестри і племінниці нікому не потрібен. Діти його не провідували. Багато не вживав алкоголю, міг трішки на свята, п`яним ніколи не бачила, чітко розмовляв. ОСОБА_14 не скаржився на умови проживання. ОСОБА_14 помер у ОСОБА_16 в м. Києві. Знає, що ОСОБА_16 замовляла похоронний обід, кремувала ОСОБА_14 , потім забирала урну та підхоронювали в с. Долина. Зі слів ОСОБА_16 діти ОСОБА_14 не з`являлися, на похорон батька син не з`явився, урну з прахом не забирав. Зрозуміла, що діти відмовилися від ОСОБА_14 . Не знає, чого ОСОБА_14 привезли до сестри, залишили його під фірточкою, ніхто не повідомляв, що його привезуть ОСОБА_13 . У ОСОБА_16 була один-два рази на місяць. Товаришували родинами. ОСОБА_14 казав, що на ОСОБА_13 не встиг скласти заповіт, а складе на ОСОБА_16 . Не знає, чи складався заповіт. ОСОБА_14 скаржився, що дітям не потрібен, що ніхто не приїздить і не телефонує з дітей. В стані алкогольного сп`яніння не бачила, ОСОБА_14 часто не вживав алкоголь. Жалівся, що рідні діти здали його у притулок.

Свідок ОСОБА_17 показала, що ОСОБА_4 сусідка і подруга з 1991 року. ОСОБА_7 знає, це мати ОСОБА_16 . ОСОБА_6 бачила, бачила його у тітки ОСОБА_13 , потім у ОСОБА_16 . ОСОБА_6 це брат ОСОБА_7 , дядько ОСОБА_16 . У м. Києві проживав відразу після смерті ОСОБА_13 . ОСОБА_14 не міг ходити. ОСОБА_14 жодного разу не бачила в стані сп`яніння, був доглянутим. ОСОБА_18 помер у ОСОБА_16 , знає зі слів ОСОБА_16 . Не знає, чи хворів ОСОБА_14 , він перебирався на руках у квартирі, і на милицях курив на балконі, не пам`ятає, що в ОСОБА_14 було з ногами, він не ходив. Безпосередньо з ОСОБА_14 не спілкувалася, був у кімнаті, коли приходила, одного разу запитала в нього чи все добре, він відповів, що все добре.

Свідок ОСОБА_19 показала, що ОСОБА_4 знає з 2018 року, проживала в її квартирі, трикімнатна квартира, знімала одну кімнату. В квартирі проживали двоє діток ОСОБА_16 , і спочатку думала, що це батько, потім виявилося, що її дядько. В нормальному стані був ОСОБА_14 . Курив з балкону на милицях. Повзав по квартирі, не ходив. З ним можна було поговорити, дітей на нього залишали. ОСОБА_6 помер у ОСОБА_16 в квартирі. Їздили в крематорій забирати прах, у працівників крематорію запитала чи ніхто ним не цікавився, відповіли, що ніхто не цікавився. За м. Обухів в селі біля Ларисиної мами підкопували урну з прахом, вибирали сумочку для урни. ОСОБА_16 допомагала ОСОБА_14 і вдягнутися і помитися, він не пив, сам вийти і купити нічого не міг, ОСОБА_16 противник алкоголю, іноді просив.

З даних показань свідків вбачається, що ОСОБА_6 проживав у своєї рідної сестри ОСОБА_7 до часу її смерті, після чого до дня своєї смерті проживав у відповідача ОСОБА_4 .

Суд критично оцінює доводи позивача, що оскільки спадкодавець тяжко хворів, то не міг підписати оскаржуваний заповіт та розпорядитись саме таким чином, та що він не міг приїхати до нотаріуса та посвідчити заповіт, оскільки у цей день був у стані сильного алкогольного сп`яніння та був вдома, що спростовуються вказаними вище показаннями свідків, та не підтверджені позивачем належними, достатніми та достовірними доказами.

Суд також враховує консультативний висновок № 37 лікаря-психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 ОСОБА_9 , з якого вбачається, що перед складанням та підписанням оскаржуваного заповіту 25.02.2019 року ОСОБА_6 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , пройшов медичний огляд лікарем-психіатром; висновок: хронічне ураження ЦНС поєднаного генезу (ЗЧМТ 2005р., ішемічна хвороба серця); психологічних розладів на момент огляду не виявлено.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи та доводи сторін, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження його доводів, що волевиявлення заповідача на складання оскаржуваного заповіту не було вільним, тобто, здійснене під впливом зовнішніх обставин, та не відповідало його волі.

Судом також не встановлено абсолютної неспроможності спадкодавця ОСОБА_6 в момент вчинення правочину оскаржуваного заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту в межах позовних вимог та з підстав, передбачених у ч. 1 ст. 225 та ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

Що стосується вимоги позивача про визнання оспорюваного заповіту недійсним з тієї підстави, що спадкодавцем заповіт не підписувався, суд зазначає, що така вимога не є належним способом захисту права чи інтересу позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, зокрема, наслідком не підписання заповіту спадкодавцем є його нікчемність на підставі ч. 1 ст. 1257 ЦК України. Натомість судом не встановлено, а позивачем не доведено належними, достатніми та достовірними доказами, що підпис від імені ОСОБА_6 в оскаржуваному заповіті виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою. Таким чином, оскаржуваний заповіт не є нікчемним, оскільки обставина його нікчемності, на яку посилається позивач, не встановлена.

Отже, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати несе позивач відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 225, 1216, 1217, 1223, 1233, 1247, 1248, 1254, 1257 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко Ольга Петрівна, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Г. Сташків