КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 вересня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року (повний текст рішення складено 05 травня 2025 року), ухвалене у складі судді Якимець О.І. в м. Київ, у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання кредитного договору недійсним,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року позивач АТ «Таскомбанк» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» кредитну заборгованість за заявою-договором № 002/12195362-SP від 25 жовтня 2021 року в розмірі 111293,97 грн., в тому числі заборгованість по тілу кредиту 53163,27 грн., по процентам 58130,70 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивував тим, що 25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву № 924494 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах програми «Sportbank». ОСОБА_1 з 25 жовтня 2021 року є власником поточного рахунку, який відкритий до заяви № 924494 з номером кредитного договору 002/12195362-SP. Відповідно до заяви ОСОБА_1 підтвердив, що приймає (акцептує) умови Публічної пропозиції (оферти) АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах програми «Sportbank», яка розміщена разом з додатками, в тому числі, але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту на сайті банку https://tascombank.ua та https://sportbank.com.ua, посилання на примірники якої, разом з додатками відповідач отримав в мобільному додатку «Sportbank», і з якою він ознайомлений, повністю згоден, зміст розуміє, положень якої зобов`язується неухильно дотримуватися. В цьому випадку датою відправлення публічної пропозиції вважається дата, з якої в мобільному додатку став доступним текст публічної пропозиції (посилання на її примірники). Проект заяви-анкети та публічної пропозиції був наданий відповідачу банком, та підписані ним заява-анкета та публічна пропозиція відповідають наданим проектом.

Крім цього, позичальник погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір ліміту кредитування (дозволеного кредитного ліміту), погодився з тим, що про зміну ліміту кредитування банк повідомляє позичальника шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Акцептована ОСОБА_1 публічна пропозиція разом з даною анкетою-заявою складають договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах програми «Sportbank».

Позичальнику було надано послугу кредитування рахунку та встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту, що складає 100000 грн., а саме надані кредитні кошти в сумі 50000 грн. Процентна ставка за встановленим кредитним лімітом 0,22 %. Строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.

Вказував, що кредитні кошти було надано відповідачу у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою, отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі. В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах. Станом на 19 серпня 2024 року заборгованість за заявою-договором від 25 жовтня 2021 року № 002/12195362-SP становить 111293,97 грн., в тому числі заборгованість по тілу кредиту 53163,27 грн., по процентам 58130,70 грн.

Позивачем було надіслано відповідачу повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за процентами тощо в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 25 жовтня 2021 року № 002/12195362-SP, укладений ним із АТ «Таскомбанк».

Позов мотивував тим, що він не погоджується з тим, що ним було укладено зазначений кредитний договір. На підтвердження факту його укладення відповідачем було долучено до первісного позову заяву-анкету, витяг з публічної пропозиції (оферти) АТ «Таскомбанк», Наповнення, тарифи та умови обслуговування картки «Sportbank», проте дані документи не містять № НОМЕР_1 . Отже, у суду немає підстав для висновку, що надані відповідачем документи взагалі мають якесь відношення до спірних правовідносин. Відповідно, банком не направлено до суду кредитний договір № 002/12195362-SP, а тому неможливо встановити, які саме умови договору нібито погодили банк та позичальник.

Зазначив, що долучені до первісного позову Наповнення, тарифи та умови обслуговування картки «Sportbank» позивачем не визнаються та не містять його підпису. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Наповнення, тарифи та умови розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету № 924494 щодо приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах програми «Sportbank», а також те, що вказані документи нібито на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Оскільки зазначені документи не підписані позивачем, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 жовтня 2021 року шляхом підписання заяви-анкети № 924494. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказував, що ні в письмовому, ні в електронному вигляді відповідач не здійснював укладення кредитного договору, відповідних уповноважених осіб на укладення такого правочину не призначав. Отже, спірний кредитний договір не відповідає вимогам закону щодо письмової форми правочину, так як не містить підпису позичальника, отже є неукладеним, а вимоги відповідача про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, який є неукладеним, - необґрунтованими.

Вказував, що відповідач порушив вимоги ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», а саме перед укладенням договору про надання споживчого кредиту як кредитодавець не виконав обов`язку повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови.

Вказував, що у заяві-анкеті № 924494 від 25 жовтня 2021 року процентна ставка не зазначена, не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного тарифу, тощо.

Оскільки сторони не підписали/не уклали належним чином спірний договір, а отже не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, в тому числі щодо нарахування процентної ставки, умов відповідальності, такий кредитний договір слід вважати неукладеним.

Зазначив, що в даній справі банк на підтвердження наявності заборгованості не надав жодних доказів, які підтверджують факт надання позивачу кредитних коштів у сумі 50000 грн. Позивач надав виписки по особовому рахунку відповідача з 25 жовтня 2021 року по 19 серпня 2024 року, які містять інформацію про сплату простроченої заборгованості по овердрафту, перенесення на прострочену заборгованість суми боргу за кредитом, перекази коштів, комісійну винагороду та нарахування відсотків, разом із тим не знаходить свого підтвердження інформація у виписках по особовому рахунку стосовно надання відповідачу коштів у розмірі 50000 грн., як заявлено у позові. Відтак, посилання позивача на надання відповідачу кредитних коштів є безпідставними і не підтверджені належними доказами.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року первісний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором від 25 жовтня 2021 року № 002/12195362-SP, у розмірі 53163,27 грн., судовий збір 1162,75 грн., в решті позову відмовлено. Зустрічний позов залишено без задоволення.

Позивач АТ «Таскомбанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року в частині відмови стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 58130,70 грн. та в частині стягнення судових витрат, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд однобічно та формально підійшов до дослідження та аналізу наявних письмових доказів у справі, не здійснив достатню перевірку належності доказів, безпідставно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення відсотків.

Звертав увагу, що при видачі АТ «Таскомбанк» кредитних коштів (кредитного ліміту) у розмірі 50000 грн. ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису підписав заяву-анкету щодо приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», що є свідченням того, що позичальник був ознайомлений з усіма істотними умовами договору (предмет договору, ліміт кредитування, процентна ставка, умови повернення кредиту тощо). В заяві-анкеті № 924494 від 25 жовтня 2021 року пунктом 2 встановлено, що перед підписанням цієї заяви-анкети позичальник ознайомився з публічною пропозицію разом з додатками, в тому числі, але не виключно, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті банку та на лендінговій сторінці, посилання на примірник якої він разом з додатками отримав в мобільному додатку «Sportbank» і з якою він повністю згоден, зміст розуміє, положення якої зобов`язується неухильно дотримуватися.

Відповідно до розділу 8 публічної пропозиції позичальник погоджується, підтверджує та розуміє, що погашення кредитного ліміту передбачає обов`язковий щомісячний платіж, який складається з частки від суми поточної заборгованості, процентів за користування овердрафтом та комісій за обслуговування заборгованості станом на останній робочий день місяця на умовах тарифів банку без встановлення графіку платежів. Відповідно до п. 3.13 публічної пропозиції клієнт підписанням заяви-анкети гарантує та підтверджує, що ознайомлений з інформацією щодо умов кредитування, реальної процентної ставки за кредитом та орієнтовної загальної вартості кредиту тощо, як це вимагає законодавство про споживче кредитування, та отримав відповідні документи від банку і погоджується з ними, зокрема, щодо умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту.

Таким чином, сторони погодили, що відповідно до умов заяви-анкети, публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» та ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач зобов`язаний оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних інструментів, згідно тарифів та доручає банку в порядку договірного списання на підставі меморіальних ордерів списувати грошові кошти з рахунків.

Вказував, що заяву № 924494 було укладено у належній (письмовій) формі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки банком реально було надано послуги згідно з заявою та договором, було реально відкрито поточний рахунок зі спеціальним платіжним засобом, оформлено банківську платіжну картку, на яку зараховані кошти на картковий рахунок та в подальшому відповідач користувався платіжною карткою шляхом зняття коштів з рахунку/картки, а отже не було допущено порушень ст. 203 ЦК України. В момент укладення договору сторонами досягнуто домовленості щодо заяви/договору про відкриття клієнту банківського рахунку, його обслуговування, тарифів та комісій банку в цілому, і щодо всіх його пунктів, якими передбачено умови його виконання, споживачу було надано інформацію про те, за яких умов відбувається банківське обслуговування. Для того, щоб отримати картку з кредитним лімітом, позичальник мав обов`язково встановити додаток «Sportbank», пройти реєстрацію, ознайомитися з умовами користування. Отримавши платіжний інструмент, який було видано банком, підписавши всі документи, відповідач отримав платіжний засіб, банківську картку до власного відкритого банківського рахунку з встановленим лімітом на цьому рахунку, та скористався ними на власний розсуд, а отже розумів та усвідомлював свої дії та наслідки.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, згідно яких умови електронного договору можуть бути підтверджені витягами з систем банку, якщо відповідач користувався коштами, і схожі правові висновки викладені в постанові від 09 лютого 2023 року в справі № 640/7029/19, тому поведінка позичальника (отримання картки, зняття коштів, оплата заборгованості) є свідченням визнання ним умов договору.

Не погоджувався з висновками суду, що тарифи і умови обслуговування не є складовою частиною договору лише через відсутність підпису позивача, оскільки всі тарифи та умови були доступні відповідачу в додатку та на сайті банку, що відповідає вимогам електронної комерції. Тобто була здійснена фіксація умов обслуговування та тарифів банку в мобільному додатку та оферті на дату акцептації. Умови щодо розміру процентної ставки і способу нарахування були чітко зазначені в документах, наданих суду, вони є частиною договору, і відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» є достатнім підтвердженням домовленостей. Публічна пропозиція та тарифи банку зберігаються на офіційному сайті банку в розділі «Архіви» і є чітко визначеними на момент укладення заяви-договору. Навіть за умов можливих змін в подальших редакціях тарифів банку, процентна ставка за лімітом кредитування залишилась незмінною, про що свідчить розрахунок заборгованості та виписки по рахункам позичальника.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 про те, що відсутність підпису позичальника під тарифами не свідчить про їх нечинність, якщо кредитні кошти були фактично отримані та використані, та в постанові від 12 серпня 2022 року в справі № 234/7297/20, у якій суд визнав дійсними умови договору включно з нарахуванням процентів, навіть без наявності підпису позичальника під тарифами або умовами договору в паперовій формі. Тобто електронний договір, укладений шляхом акцепту публічної оферти із підтвердженням за допомогою SMS-коду, має юридичну силу, а умови щодо нарахування процентів вважаються прийнятими, навіть якщо тарифна інформація не була фізично підписана позичальником.

Зауважував, що надані АТ «Таскомбанк» у додатках до позовної заяви розрахунок заборгованості та виписки по особовому рахунку є документами первинної бухгалтерської документації. Надані банком виписки за картковими рахунками є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операції, тому можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 , також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з нього боргу, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову АТ «Таскомбанк» в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції не врахував, що у підписаній відповідачем заяві-анкеті № 924494 відсутні дані про бажання та згоду відповідача отримати кредитні кошти на умовах, зазначених у позові, а також у доданому Витягу з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк». Дана анкета-заява № 924494 містить контактні та анкетні дані відповідача, водночас, в анкеті відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування тощо.

Наводив зміст ст. 626, 628, 639 ЦК України, ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», звертав увагу, що долучені позивачем Наповнення, тарифи та умови обслуговування, введені в дію від 14 червня 2021 року, не містять відмітки про дату їх складання та відомостей про посадову особу, яка їх склала та посвідчила, а також не містять підпису відповідача, не дозволяючи цим встановити судом їх дійсність на момент підписання заяви-анкети № 924494 від 25 жовтня 2021 року про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Наповнення, тарифи та умови обслуговування відповідач розумів, ознайомився та погодився з ними. В зв`язку з цим долучені до матеріалів справи дані документи не є належними та достовірними доказами, оскільки не містять підпису відповідача і з них неможливо встановити дійсні обставини справи, зокрема щодо складових умов кредитного договору. Відповідно у цих документах беззаперечно не вказано, що вони містять інформацію щодо предмета доказування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни до них, тому в даному випадку неможливо встановити їх первісну правову природу, що узгоджується з правовими висновками в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що відповідач погодився з одержанням кредиту і що саме ці Наповнення, тарифи та умови обслуговування розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів у зазначеному в них розмірах і порядку нарахування, або в подальшому не змінювались.

Щодо твердження суду про те, що надані банком виписки за картковими рахунками позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку, наводив зміст ст. 1054, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», правові висновки Верховного Суду від 30 листопада 2022 року в справі № 334/3056/15 про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання кредитних коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Зазначив, що виписки по особовому рахунку відповідача за період з 25 жовтня 2021 року по 19 серпня 2024 року не відповідають дійсності, оскільки 25 жовтня 2021 року відбулося оприбуткування кредиту овердрафт за договором № 001-624 від 26 липня 2020 року. Оприбуткування згідно з кредитним договором означає процес відображення в обліку коштів, отриманих від банку або іншої фінансової установи згідно з кредитним договором, а також зобов`язань за цим договором. Це включає в себе як надходження кредитних коштів на рахунок позичальника, так і нарахування та сплату відсотків за користування кредитом.

Однак кредитний договір № 001-624 від 26 липня 2020 року жодного відношення до відповідача, а також кредитного договору № 002/12195362-SP не має. В заяві-анкеті № 924494 жодних відомостей про кредитний договір № 001-624 від 26 липня 2020 року не міститься. Крім того, виписки містять інформацію про сплату простроченої заборгованості, відсотків по овердрафту, перенесення на прострочену заборгованість суми боргу за кредитом, перекази коштів, комісійну винагороду. Та в більшості інформація, яка міститься у наданих банком виписках, стосується погашення кредиту овердрафту за договором № 001-624 від 26 липня 2020 року, а не згідно умов кредитного договору № 002/12195362-SP від 25 жовтня 2021 року. Відтак, суд не може прийняти їх як належний доказ, що доводить факт надання грошових коштів, нарахування та сплату платежів по тілу кредиту та відсоткам.

Водночас, розрахунок заборгованості, на який посилається суд першої інстанції, як на доказ видачі кредиту, є також неналежним доказом, оскільки даний документ є лише внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що могли б дозволити суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит чи здійснювався рух коштів по картковому рахунку, такий документ не є первинним бухгалтерським документом і самостійно без виписок не підтверджує факт видачі грошових коштів та наявну заборгованість апелянта. Розрахунок заборгованості відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію, і аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 червня 2018 року в справі № 364/737/17.

Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази (первинні документи) як перерахування грошових коштів ОСОБА_1 у розмірі 50000 грн., так і встановлення кредитного ліміту у будь-якій сумі.

Від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк», у якій відповідач просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в позові в повному обсязі, наводив власні спростування аргументів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд враховує, що відповідач ОСОБА_1 , хоча і просив скасувати судове рішення в цілому, проте заперечень проти висновків суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним, у якому суд першої інстанції відмовив за недоведеністю, його апеляційна скарга не містить, а із рішенням суду першої інстанції відповідач не погоджувався в частині стягнення з нього боргу. Позивач АТ «Таскомбанк» рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову також не оскаржує.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, що оскаржується, вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи частково позов АТ «Таскомбанк», суд першої інстанції виходив із того, що 25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву №924494 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», на підставі якої між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідач користувався кредитними коштами, про що свідчить виписка з його особового рахунку, здійснював видаткові операції та поповнення карткового рахунку, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не були повернуті позивачу, та прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 53 163,27 грн., а тому у цій частині первісний позов підлягає задоволенню.

Оскільки належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані до позову позивачем Наповнення, Тарифи та умови обслуговування є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Наповнення, Тарифи та умови обслуговування мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах розмірах та порядку нарахування, суд вважав, що у стягненні заборгованості за процентами у розмірі 58130,70 грн. слід відмовити за недоведеністю.

Апеляційний суд погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву-анкету № 924494 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» (а. с. 15 т. 1).

Згідно п. 1 заяви-анкети, ОСОБА_1 приєднався до Публічної пропозиції в цілому та просив банк надати йому банківські, фінансові та інші послуги, в тому числі відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті України, надати послугу кредитування рахунку та встановити ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування рахунку, встановлений в тарифах та складає 100000 грн., з урахуванням умов, визначених в Публічній пропозиції, та тут.

Підтвердив, що перед підписанням цієї заяви-анкети ознайомився з Публічною пропозицією з додатками, в тому числі, але не виключно, Тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Паспортом споживчого кредиту, що розміщені на сайті банку https://tascombank.ua та на лендінговій сторінці https://sportbank.com.ua, посилання на примірник якої він разом з додатками отримав в мобільному додатку «Sportbank» і з якою він повністю згоден, зміст розуміє, положення якої зобов`язується неухильно дотримуватися; після отримання банком від нього цієї заяви-анкети про приєднання до Публічної пропозиції та підписання банком цієї заяви-анкети, Публічна пропозиція з додатками та цією заявою-анкетою будуть складати договір про відкриття рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» про функціонування ощадного рахунку « Рюкзак », який укладений між ним та банком.

Підтвердив, що ним в повному обсязі отримана інформація, визначена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також до укладення договору він ознайомлений з довідкою про систему кредитування вкладів фізичних осіб, розміром гарантованої суми відшкодування за вкладами та умовами, за яких ФГВФО не відшкодовує кошти відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та з зазначенням терміну «вклад».

Підтвердив, що ця заява-анкета є також заявою на відкриття рахунку, та що отримав від банку свій примірник заяви-анкети про приєднання та реквізити платіжної картки.

Згідно довідки № 27474/47.7 від 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_2 , який відкритий до заяви № 924494 з номером кредитного договору № 002/12195362-SP від 25 жовтня 2021 року № картки НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Таскомбанк» (а. с. 41 т. 1).

На а. с. 30 - 33 т. 1 знаходиться виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 25 жовтня 2021 року по 19 серпня 2024 року, у якій відображено рух коштів по рахунку НОМЕР_2 .

До позовної заяви Банк долучив Наповнення, тарифи та умови обслуговування картки Sportbank, затверджені протоколом засідання Тарифного комітету банку № 34-1 від 10 червня 2021 року (введено в дію з 14 червня 2021 року) відповідно до яких встановлюються види операцій/послуг, розмір тарифів за надані послуги за карткою Sportbank (а. с. 34-38). Долучені до позовної заяви Наповнення, тарифи та умови обслуговування картки відповідачем не підписані.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 002/12195362-SP від 25 жовтня 2021 року, станом на 19 серпня 2024 року за відповідачем рахується заборгованість по тілу кредиту у розмірі 53163,27 грн., заборгованість по відсотках у розмірі 58130,70 грн., загальна заборгованість становить 111 293,97 грн. (а. с. 28 т. 1).

07 вересня 2023 року на адресу відповідача було направлене повідомлення-вимога про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 002/12195362-SP від 25 жовтня 2021 року (а. с. 22 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 (провадження № 61-8803св22), на яку міститься посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , а також у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 2-2431/11 (провадження № 61-9441св22) зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19), від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 (провадження № 61-12049св23), від 15 травня 2025 року у справі № 488/3972/23 (провадження № 61-1680св25).

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не заперечується, що 25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву-анкету № 924494 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank».

Також суд першої інстанції дослідив виписку з особового рахунку ОСОБА_1 та встановив, що відповідач здійснював видаткові операції та поповнення карткового рахунку НОМЕР_2 , який був відкритий АТ «Таскомбанк» до заяви № 924494 з номером кредитного договору № 002/12195362-SP від 25 жовтня 2021 року.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , що у підписаній відповідачем заяві-анкеті № 924494 відсутні дані про бажання та згоду відповідача отримати кредитні кошти на умовах, зазначених у позові, а також у доданому Витягу з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк». Дана анкета-заява № 924494 містить контактні та анкетні дані відповідача, водночас, в анкеті відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування тощо.

Такі доводи спростовуються змістом самої заяви-анкети, з якої вбачається, що ОСОБА_1 у п. 1.2.3 просив надати йому послугу кредитування рахунку та встановити ліміт кредитування рахунку у межах максимальної суми загального ліміту кредитування рахунку, що встановлений в тарифах та складає 100000 грн. (а. с. 15 т. 1 зворот).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що відповідач погодився з одержанням кредиту і що саме ці Наповнення, тарифи та умови обслуговування розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів у зазначеному в них розмірах і порядку нарахування, або в подальшому не змінювались, відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що суд першої інстанції вимоги первісного позову про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 58130,70 грн. залишив без задоволення.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги відповідача, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази (первинні документи) як перерахування грошових коштів ОСОБА_1 у розмірі 50000 грн., а розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом і самостійно без виписок не підтверджує факт видачі грошових коштів та наявну заборгованість апелянта, з огляду на те, що на підтвердження цих обставин банком надано виписку за картковим рахунком, яка є належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором.

При дослідженні цієї виписки вбачається, що станом на 25 жовтня 2021 року вхідний залишок по рахунку дорівнював нульовому значенню (а. с. 29 т. 1 зворот). В подальшому, незважаючи на відсутність коштів на рахунку, позичальником здійснювалися операції з переказу коштів, купівлі-продажу, тобто банком фактично здійснювалось кредитування рахунка відповідно до ст. 1069 ЦК України, якою передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_1 , у частині, яка ніким із сторін не оспорюється, відповідач користувався картковим рахунком, здійснював видаткові операції та поповнення карткового рахунку, що свідчить про його обізнаність про факт укладення кредитного договору та його умови.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що 25 жовтня 2021 року відбулося оприбуткування кредиту овердрафт за договором № 001-624 від 26 липня 2020 року, однак кредитний договір № 001-624 від 26 липня 2020 року жодного відношення до відповідача, а також кредитного договору № 002/12195362-SP не має, з огляду на те, що таке оприбуткування відображено як одна із статей кредитних витрат відповідача по даному рахунку, а не як доказ надання кредиту за будь-яким іншим кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що в більшості інформація, яка міститься у наданих банком виписках, стосується погашення кредиту овердрафту за договором № 001-624 від 26 липня 2020 року, а не згідно умов кредитного договору № 002/12195362-SP від 25 жовтня 2021 року, не підтверджуються змістом зазначених виписок, є хибними та відхиляються апеляційним судом.

Досліджуючи надані позивачем докази, суд першої інстанції встановив, що в матеріалах справи наявні надані АТ «Таскомбанк» до позовної заяви умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», а також Наповнення, тарифи та умови обслуговування картки Sportbank, затверджені протоколом засідання Тарифного комітету банку № 34-1 від 10 червня 2021 року (введено в дію з 14 червня 2021 року) відповідно до яких встановлюються види операцій/послуг, розмір тарифів за надані послуги за карткою Sportbank, які відповідачем не підписані.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція (оферта) Банку на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку, що розміщені на офіційному сайті позивача https://taskombank.ua/ та https://sportbank.com.ua/, оскільки такі неодноразово змінювалися самим АТ «Таскомбанк», у період - з дня виникнення спірних правовідносин до дня звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Публічну пропозицію (оферту) та Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що без наданих суду достовірних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг в Таскомбанку станом на 25 жовтня 2021 року для можливості перевірити розрахунок заборгованості за процентами; а також враховуючи, що роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, надані банком Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Оскільки належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані до позову позивачем Наповнення, тарифи та умови обслуговування картки Sportbank є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах та порядку нарахування, суд першої інстанції правомірно виснував, що не спростовується доводами апеляційної скарги АТ «Таскомбанк», що у стягненні заборгованості за процентами у розмірі 58130,70 грн. слід відмовити, за недоведеністю.

Враховуючи вищевикладене, повторне викладання доводів позивача в апеляційній скарзі обставин підписання відповідачем заяви-анкети від 25 жовтня 2021 року та її умов;

аргументи позивача, що заяву № 924494 було укладено у належній (письмовій) формі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

посилання на те, що в заяві-анкеті позичальник підтвердив, що ознайомився з публічною пропозицію разом з додатками, в тому числі тарифами, посилання на примірник якої він разом з додатками отримав в мобільному додатку «Sportbank» і з якою він повністю згоден, зміст розуміє, положення якої зобов`язується неухильно дотримуватися;

доводи апеляційної скарги, що всі тарифи та умови були доступні відповідачу в додатку та на сайті банку, що відповідає вимогам електронної комерції;

а також доводи апеляційної скарги, що відповідач отримав платіжний засіб, банківську картку до власного відкритого банківського рахунку з встановленим лімітом на цьому рахунку, та скористався ними на власний розсуд, а отже розумів та усвідомлював свої дії та наслідки, -

не становить підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення заборгованості за процентами за недоведеністю та відхиляються апеляційним судом.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, в постанові від 09 лютого 2023 року в справі № 640/7029/19 щодо належних доказів укладення договорів в електронній формі відхиляються апеляційним судом, оскільки рішення суду першої інстанції наведеним висновкам Верховного Суду не суперечить.

Посилання АТ «Таскомбанк», що згідно правових висновків Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 відсутність підпису позичальника під тарифами не свідчить про їх нечинність, якщо кредитні кошти були фактично отримані та використані, та що згідно правових висновків в постанові від 12 серпня 2022 року в справі № 234/7297/20 суд визнав дійсними умови договору включно з нарахуванням процентів, навіть без наявності підпису позичальника під тарифами або умовами договору в паперовій формі відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки такі правові висновки у наведених позивачем постанови фактично відсутні і АТ «Таскомбанк» перекручено їх зміст у вигідному для себе контексті.

Навпаки, у постанові Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В постанові від 12 серпня 2022 року в справі № 234/7297/20 Верховний Суд виснував, що договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.

Доводи апеляційної скарги, що надані АТ «Таскомбанк» у додатках до позовної заяви розрахунок заборгованості та виписки по особовому рахунку є документами первинної бухгалтерської документації, є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, тому можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом, позаяк не доводять правомірності нарахування процентів на тих умовах, які банк вважав узгодженими, але не довів належними та допустимими доказами цих обставин.

Таким чином, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційних скарг, про часткове задоволення позову АТ «Таскомбанк» та стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 53 163,27 грн.

Отже, не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги позивача, що суд однобічно та формально підійшов до дослідження та аналізу наявних письмових доказів у справі, не здійснив достатню перевірку належності доказів, безпідставно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення відсотків, а також доводи апеляційної скарги відповідача, що рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують підписання відповідачем договору про надання коштів на умовах кредиту з відповідними додатками, а також отримання та користування грошовими коштами.

Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року в частині вирішення первісного позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.