ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 461/1017/21

провадження № 61-8806св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Грушицького А. І.,

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», Галицька районна адміністрація Львівської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у складі колегії суддів Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Старий Львів», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконними і скасування акту обстеження технічного стану квартири та розпорядження.

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Львівського комунального підприємства «Старий Львів» (далі - ЛКП «Старий Львів), Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконними і скасування акту обстеження технічного стану квартири та розпорядження.

Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У листопаді 2020 року до належної йому квартири прибули державний виконавець з представниками Галицької районної адміністрації Львівської міської ради і, посилаючись на відкриття виконавчого провадження, повідомили про необхідність знесення сходів, що ведуть до веранди квартири, а також демонтажу єдиних вікон в квартирі.

Вказує, що 11 червня 2018 року працівники ЛКП «Старий Львів» без його участі склали акт обстеження технічного стану квартири. За змістом пункту 2 цього акта в квартирі здійснено перепланування із встановленням каміна та добудовою веранди на подвір`ї будинку, виїмка ґрунту та захоплення підвалу із встановленням дверей і вікон.

Надалі,27 червня 2018 року, голова Галицької районної адміністрації Львівської міської ради прийняв розпорядження № 180 про самовільне перепланування квартири № 7 , демонтаж каміна, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих, шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверима зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1 . Даним розпорядженням йому запропоновано у добровільному порядку та за власні кошти привести квартиру у відповідність до технічного паспорта (поверхового плану) та документів на право власності, демонтувати самовільно влаштований камін в приміщенні, демонтувати самовільно добудовані за рахунок площі подвір`я веранду, сходові марші та самовільно влаштовані шляхом виїмки ґрунту підвальні приміщення в межах веранди та квартири з влаштованими в них вікнами та дверима зі сторони дворового фасаду будинку у термін до 15 липня 2018 року.

Вважає, що вказані дії відповідачів є протиправними, оскільки належна йому квартира, на відміну від самого будинку не є об`єктом культурної спадщини, він не порушував норми і правила охорони пам`яток; проведені роботи не призвели до руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту. Більше того, веранда і сходи існували на час набуття ним права власності на квартиру 23 грудня 2014 року, без них потрапити до квартири фізично неможливо.

Відповідно до вказаного, позивач просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру шляхом визнання незаконними і скасування:

- акту обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 , який складений 11 червня 2018 року ЛКП «Старий Львів», в частині пункту 2 «суть перепланування»;

- розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 червня 2018 року № 180 «Про самовільне перепланування квартири № 7 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверями зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1 », яке підписане головою адміністрації А. Зозулею.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Галицький районний суд м. Львова рішенням від 21 квітня 2022 року у складі судді Мироненко Л. Д. в задоволенні позову відмовив.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про захист права власності шляхом скасування акта обстеження технічного стану квартири та розпорядження. В той же час, суд встановив, що право власності позивача жодним чином не порушено, а тому вибраний ним спосіб відновлення нібито порушених прав не підлягає захисту в судовому порядку. Позивач не надав суду жодних дозвільних документів на проведення робіт, зокрема на влаштування каміна в приміщенні літ. 7-5, влаштування добудови за рахунок площі подвір`я - веранди, сходового маршу шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень в межах веранди та квартири з влаштованими в них вікнами та дверима зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1 . Також немає жодного документального підтвердження про існування веранди та сходових маршів до моменту купівлі зазначеної квартири ОСОБА_1 .

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечувати збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби.

Львівський апеляційний суд постановою від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2022 року скасував. Провадження у справі закрив.

Роз`яснив позивачеві ОСОБА_1 , що розгляд справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду, а також про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Львівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її із Галицького районного суду м. Львова.

20 жовтня 2023 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Верховний Суд ухвалою від 11 вересня 2025 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 12 вересня 2025 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Калараш А. А., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі скаржник посилається на частину другу статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 461/12052/15-ц, від 25 квітня 2018 року у справі

№ 815/5193/14, від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г,

від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 11 грудня 2018 року у справі № 2610/29807/2012, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11,

від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 462/5617/16-а, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19,

від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц та від 13 листопада 2020 року у справі № 347/2029/17.

У касаційній скарзі зазначається, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що вказаний спір є цивільно-правовим за своїм змістом, оскільки стосується речового права щодо здійснення прав власника житлового приміщення та виник у зв`язку із запереченням такого права на проведення змін у житловому будинку.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи

Суд установив, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (довідки від 30 серпня 2018 року № 135972763 та від 04 березня 2019 року № 158342319) ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки ЛКП «Старий Львів» від 01 серпня 2018 року № 31214 вказана квартира складається з однієї житлової кімнати, площею 28,10 кв. м; вбиральні площею 0,90 кв. м; кладової площею 2,7 кв. м; коридора площею 2,40 кв. м; кухні площею 10,10 кв. м, загальна площа квартири становить 44,20 кв. м.

Відповідно до чинного списку пам`яток архітектури, що перебувають під охороною держави, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 24 серпня 1963 року № 970, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , визначений як пам`ятка архітектури національного значення (охоронний номер 326/41).

Балансоутримувачем цього будинку є ЛКП «Старий Львів», яке провело обстеження квартири позивача, за результатами якого виявлені факти виконання ремонтних робіт у квартирі № 7 та підвалі будинку АДРЕСА_1 , а саме: самовільне перепланування квартири, влаштування на подвір`ї будинку веранди з металопластикових вікон і дверей.

У листопаді 2017 року та травні 2018 року ЛКП «Старий Львів» склало акти-попередження № 176 та № 54 , згідно яких ОСОБА_1 доведено до відома перелік самовільно вчинених ним ремонтних робіт та запропоновано терміново привести квартиру до попереднього стану.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Львівської міської ради від 22 травня 2018 року № 0070 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини), яке передбачене статтею 92 КУпАП, що полягає у проведенні ремонтних робіт з перепланування у пам`ятці культурної спадщини без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини та притягнуто його до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.

11 червня 2018 року комісія ЛКП «Старий Львів» провела обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1, про що складено акт. З цього акта вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 , здійснено перепланування квартири зі встановленням каміна, добудову веранди у подвір`ї будинку, виїмку ґрунту та захоплення підвалу, встановлення дверей і вікон.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 червня 2018 року № 180 «Про самовільне перепланування квартири № 7 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверями зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1 » затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол від 19 червня 2018 року № 23) та запропоновано ОСОБА_1 у добровільному порядку за власні кошти привести квартиру у відповідність до технічного паспорта (поверхового плану) та документів на право власності, демонтувати самовільно влаштований камін в приміщенні літ. 7-5, демонтувати самовільно добудовані за рахунок площі подвір`я веранду, сходові марші та самовільно влаштовані шляхом виїмки ґрунту підвальні приміщення в межах веранди та квартири з влаштованими в них вікнами і дверима зі сторони дворового фасаду будинку у термін до 15 липня 2018 року.

20 липня 2018 року ЛКП «Старий Львів» скерувало на адресу ОСОБА_1 попередження про приведення у термін до 27 липня 2018 року квартири за власні кошти до попереднього стану, згідно із розпорядженням від 27 червня 2018 року № 180.

За результатами проведених обстежень ЛКП «Старий Львів» 30 липня 2018 року та 26 лютого 2019 року встановило, що вимоги розпорядження позивач не виконав, про що складені відповідні акти.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно із частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У статті 124 Конституції України закріплено, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень дійсно є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового, водночас сама по собі участь суб`єкта владних повноважень у спорі, що підлягає вирішенню судом, безумовно не свідчить про публічно-правовий характер спору із віднесенням такого до адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність суб`єкта владних повноважень як сторони у спірних правовідносинах та виконання ним у цих правовідносинах управлінських функцій.

Суд апеляційної інстанції встановив, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради наділена відповідними контрольними повноваженнями та реалізує владні управлінські функції у сфері благоустрою міста. До її компетенції віднесено ухвалення рішень про демонтаж елементів благоустрою, а також організацію та здійснення заходів щодо фактичного їх демонтажу.

Спори, які пов`язані з виконанням суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою (наприклад, відновлення благоустрою шляхом демонтажу елементів благоустрою), належать до категорії публічно-правових і підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 22 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001115, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року та постановою Верховного Суду від 22 червня 2023 року, задовольнив повністюпозов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії. Зобов`язав ОСОБА_1 за власний рахунок привести квартиру АДРЕСА_1 , у відповідність до технічного паспорту (поверхового плану) та документів, які підтверджують право власності, з урахуванням вимог розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 червня 2019 року № 180 «Про самовільне перепланування квартири № 7 , демонтаж каміну, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверями зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1 ».

Отже, спір, що виник між ОСОБА_1 та Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради має публічно-правовий характер, оскільки він виник у зв`язку з реалізацією районною адміністрацією своїх владних повноважень у сфері контролю за благоустроєм та містобудуванням.

Формулювання позивачем позовних вимог як «усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру» не змінює суті цього спору, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що права позивача, як власника, оспорюють інші фізичні чи юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень.

Справа проприведення квартири у відповідність до технічного паспорту (поверхового плану) розглянута судом за правилами адміністративного судочинства.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2020 року ґрунтується, в тому числі, на розпорядженні Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 червня 2018 року № 180 «Про самовільне перепланування квартири № 7 , демонтаж каміна, веранди, сходових маршів, самовільно влаштованих, шляхом виїмки ґрунту підвальних приміщень з вікном та дверима зі сторони дворового фасаду будинку АДРЕСА_1 ». Вказаним розпорядженням адміністрація, реалізуючи свої владні управлінські повноваження у сфері контролю за благоустроєм, зобов`язала здійснити демонтаж самочинно зведених елементів.

Тому спір про скасування цього розпорядження органу місцевого самоврядування має бути вирішений за правилами адміністративного судочинства, про що правильно вказав суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, акт обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 11 червня 2018 року складений ЛКП «Старий Львів», комунальним підприємством, яке не має статуса суб`єкта владних повноважень. В зазначеному акті зафіксовані лише відповідні обставини, які були встановлені на час його складання, а саме зафіксований будівельно-технічний стан обстежуваного об`єкта. На підставі даного акта не змінюються відповідні правовідносини, не порушуються права позивача та не визначається порядок користування житловим приміщенням. Цей акт не є нормативно-правовим чи локально-правовим документом, який би створював права та обов`язки для сторін. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору).

Отже, такий акт не підлягає оскарженню та не підпадає під судову юрисдикцію як предмет окремої позовної вимоги.

Подібні висновки щодо застосування норм права зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц.

При цьому, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 390/2231/17, від 15 вересня 2021 року у справі № 641/4425/18 та від 15 квітня 2025 року у справі № 296/11254/23.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягає судовому розгляду.

Тому суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зробив помилковий висновок про те, що позовна вимога про визнання незаконним і скасування акту обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 , який складений 11 червня 2018 року ЛКП «Старий Львів», належить до юрисдикції адміністративного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Верховний Суд касаційну скаргу задовольняє частково, змінює мотивувальну частину постанови Львівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року змінити.

Мотивувальну частину постанови Львівського апеляційного суду від 11 травня 2023 рокувикласти в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. І. Грушицький
Судді А. А. Калараш
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
В. В. Пророк