Справа № 346/5260/24
Провадження № 2/390/891/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2025 р.Кропивницький міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Бойко І.А.,

при секретарі Стенякіній Г.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника позивача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Коломийський відділ ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області, про оскарження батьківства та виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про оскарження батьківства та виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини, в якому просить визнати, що її син ОСОБА_5 не є біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключити відомості про батьківство ОСОБА_5 з актового запису № 24 від 09.02.2018 про народження ОСОБА_6 та зобов`язати Коломийський відділ ДРАЦС внести зміни в актовий запис у книзі записів актів громадянського стану про народження ОСОБА_6 та видати нове свідоцтво про його народження.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її син ОСОБА_5 з 05.02.2016 перебував у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після того, як подружжя припинило спільне проживання у 2017 році ОСОБА_5 дізнався, що відповідачка вагітна, тому фактичні шлюбні відносини між ними припинилися. Після народження дитини ОСОБА_5 подав нотаріусу заяву про заперечення свого батьківства. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 загинув на війні. Оскільки оспорювання батьківства і виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини можливо здійснити лише у судовому порядку, тому позивачка звернулася до суду.

У відзиві на позов представник відповідачки зазначив, що остання за життя ОСОБА_5 вона повідомила йому, що він не є батьком ОСОБА_6 , однак останній погодився бути записаним батьком цієї дитини. Пізніше ОСОБА_5 надав заяву про позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_6 . На підставі рішення суду з ОСОБА_5 стягувались аліменти на утримання ОСОБА_6 . За життя ОСОБА_5 погодився на реєстрацію себе батьком ОСОБА_6 , ставився до нього як до свого сина, заяв про невизнання свого батьківства не подавав, сплачував аліменти. Сукупність зазначених фактів, на переконання представника відповідача, свідчить, що позивач не має права оспорювати батьківство ОСОБА_5 щодо ОСОБА_6 , тому він просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що визнання ОСОБА_5 свого батьківства щодо ОСОБА_6 не відповідає дійсності. Син позивачки ніколи ОСОБА_6 не бачив. Добровільність щодо реєстрацї батьківства ОСОБА_5 спростовує його заява, яка нотаріально засвідчена. Крім того, у відзиві на позов відповідач визнала відсутність кровного споріднення між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Багірян Е.Б. в письмових поясненнях зазначив, що про відсутність кровного споріднення з ОСОБА_6 син позивачки ОСОБА_5 дізнався у 2017 році. Ні до народження дитини, ні впродовж 5 років після народження ОСОБА_5 своє батьківство не заперечував, заяви про невизнання батьківства не подавав та сплачував аліменти на двох дітей, у тому числі на утримання ОСОБА_6 . Про згоду на своє батьківство також свідчить і спілкування між ОСОБА_5 та відповідачкою в менеджері. Заява про позбавлення батьківських прав не свідчить про заперечення свого батьківства. Відсутність кровного споріднення між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не завадило йому погодитися стати батьком для вказаної дитини, тим самим він врахував правові наслідки такої дії. Малолітній ОСОБА_6 постійно проживає з відповідачкою та вважає ОСОБА_5 своїм батьком. Відмова від свого батьківства, яке раніше визнане, не допускається та суперечить інтересам дитини. Зважаючи на вищевикладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Пояснила, що відповідачка безпідставно записала батьком свого сина ОСОБА_5 , який не є його біологічним батьком. Народження дитини в шлюбі не спростовує факту відсутності кровного споріднення між ОСОБА_5 та дитиною ОСОБА_6 . Позивачка зазначила, що ОСОБА_5 був змушений сплачувати аліменти через накладення арешту на кошти. Стягнення аліментів на двох дітей ОСОБА_5 не оскаржував. Виключення відомостей батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 було волею сина позивачки, яку вона наразі реалізує. Позов підтримала повністю, просила його задовольнити.

Представник позивача адвокат Федасюк Л.Д. позов підтримав, пояснив, що відсутність кровного споріднення між ОСОБА_6 та померлим ОСОБА_5 є достатньою підставою для виключення відомостей про батьківство останнього відносно цієї дитини.

Допитана судом свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що відповідачка по справі їй дочка, а ОСОБА_1 онук. За життя ОСОБА_5 знав, що він не є кровним батьком малолітнього ОСОБА_6 , проте заяви про заперечення свого батьківства до відділу РАЦС не подавав. Від пропозиції відповідачки спростувати своє батьківство ОСОБА_5 відмовлявся, оскільки сподівався на примирення з нею. Перед подачею заяви про стягнення аліментів на двох дітей ОСОБА_4 обговорювала ці рішення з ОСОБА_5 і останній погодився на виплату аліментів на обох дітей. Після ухвалення рішення щодо присудження аліментів ОСОБА_5 його не оскаржував та періодично сплачував аліменти на двох дітей, мав заборгованість. Іноді ОСОБА_5 приїздив у гості та у спілкуванні з дітьми їх не розмежовував і до обох ставився однаково добре, купував подарунки та цікавився умовами їх проживання. ОСОБА_5 підтримував спілкування з дітьми, тому відповідачка не прагнула позбавити його батьківських прав.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона проживає по сусідству із сім`єю ОСОБА_4 , яка після розлучення з ОСОБА_5 проживає з двома дітьми. Після розлучення ОСОБА_5 іноді їздив у гості до колишньої дружини, бавився з дітьми та купував дітям подарунки. У спілкуванні ОСОБА_5 розповідав, що ОСОБА_6 не доводиться йому рідним сином, проте він вважає себе його батьком і буде виховувати. Свідку також відомо, що ОСОБА_5 сплачував аліменти, проте на двох чи на одну дитину свідок не обізнаний.

Допитана судом свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона проживає поряд із ОСОБА_4 . Після того, як ОСОБА_5 розлучився з відповідачкою, він приїздив до неї та не припинив відвідувати після народження ОСОБА_6 . ОСОБА_5 знав, що він не є батьком ОСОБА_11 , проте ставився до нього, як до свого рідного сина.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Суд установив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07.06.2024 Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , батьком якого записаний ОСОБА_5 , а матір`ю ОСОБА_4 (а.с.16).

Згідно із рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.12.2019, шлюб укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , зареєстрований 05.02.2016 року виконавчим комітетом Первозванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, актовий запис № 2 - розірвано (а.с.5-6).

Відповідно до записів військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 25.02.2022 призваний у Збройні Сили України (а.с.9-11).

Згідно із заявою від 04.12.2018 ОСОБА_13 не заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_6 . Заява засвідчена приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу (а.с.17).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у справі № 390/870/18 провадження № 2/390/564/18 від 06.08.2018 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , аліменти, на утримання доньки ОСОБА_7 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 червня 2018 року і до досягнення донькою ОСОБА_7 повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 , а потім на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 11 березня 2034 року і до досягнення сином ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.50).

Також стягнуто з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_4 аліменти, на її утримання в розмірі 1/18 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 11 червня 2018 року по 04 лютого 2021 року, тобто до досягнення сином ОСОБА_6 трьох років (а.с.50-51).

Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання № 57455761/1 від 15.03.2022 ОСОБА_5 станом на 21.02.2021 за виконавчим листом № 2/390/564/18 мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 62242 грн (а.с.50).

З довідки № 894 від 30.04.2023 вбачається, що ОСОБА_5 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

Зі сповіщення сім`ї про загибель №2275 від 24.04.2023, витягу з протоколу № 1816 від 18.08.2023, витягу з наказу № 121 від 02.05.2023 смерть ОСОБА_5 пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.13-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного кодексу України (частина перша статті 121 СК України).

Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Положення щодо визначення походження дитини передбачені Главою 12 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України.

Так, згідно ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст.133 Сімейного кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Статтею 136 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Отже, законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина перша статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану").

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

ЄСПЛ зазначив у справі «Jevremovic v. Serbia», що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, § 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Таким чином, при вирішенні спорів щодо оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Суд зазначає, що зміст предмета доказування залежить від особливостей категорії справи; предмет доказування у справі про оспорювання батьківства визначається нормами матеріального права, а саме статтею 136 СК України.

Предметом доказування у спорі про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За клопотанням сторони позивача судом було призначено призначено судово-імунологічну експертизу щодо біологічного батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 . При цьому, судом роз`яснено сторонам наслідки ухилення від подання експертам матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме, що, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ухвала суду про проведення судово-імунологічної експертизи залишена без виконання, через неможливість проведення експертизи без надання біологічних зразків.

У даній справі судом встановлено, що відповідач не заперечує проти обставин позову в тій частині, що позивач не є біологічним батьком народженої нею дитини ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що обставини, стверджувані однією стороною і визнані іншою, набувають характеру доказаних у разі, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, сумнівів у достовірності визнаних сторонами у цій справі фактів, що позивач не є біологічним батьком дитини, або щодо добровільності їх визнання, суд не має.

Водночас, відповідачка стверджує, що при реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_5 знав, що він не є біологічним батьком її дитини ОСОБА_6 , оскільки ще під час вагітності позивачеві було достеменно відомо про те, що дитина біологічно походить не від нього.

Так само про обізнаність ОСОБА_5 з реєстрацією свого батьківства відносно ОСОБА_6 свідчать надані свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 , покази, які узгоджуються між собою, в правдивості яких у суду сумніву не виникає.

Суд зауважує, що сторона, яка оспорює батьківство, має надати всі необхідні докази, оскільки тягар доказування та спростування презумпції походження дитини від батьків у шлюбі, лежить саме на цій особі.

Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що ОСОБА_5 в момент реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_15 не знав, що не є його батьком.

На переконання суду, допитані за клопотанням сторони відповіадача свідки не підтвердили факт того, що у момент реєстрації дитини ОСОБА_5 не знав, що не є біологічним батьком дитини, а навпаки з їх показів вбачається, що ОСОБА_5 відкрито визнавав ОСОБА_6 своєю дитиною. Докази оспорення ОСОБА_5 свого батьківства відносно ОСОБА_6 в судовому та позасудовому порядку матеріали справи не містять.

Крім того, після ухвалення рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання двох дітей, у тому числі на утримання ОСОБА_6 сам ОСОБА_5 судове рішення не оскаржував з підстав відсутності кровного споріднення з ОСОБА_6 . Впродовж трьох років аліменти сплачував, що свідчить про незмінність своєї позиції щодо визнання малолітнього ОСОБА_6 своїм сином.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виключення з актового запису про народження дитини відомостей про ОСОБА_5 як батька малолітньої дитини ОСОБА_6 , тому і про відмову в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.136 СК України, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 83, 89, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Коломийський відділ ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області, про оскарження батьківства та виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 жовтня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , АДРЕСА_2 ._

третя особа: Коломийський відділ ДРАЦС у Коломийському районі Івано-Франківської області, вул.Міцкевича, 2, м.Коломия, Івано-Франківської області, поштовий індекс 78203.

Суддя Кропивницького районного суду

Кіровоградської області І.А.Бойко