справа № 570/3970/24
провадження № 2/570/212/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ в порядку заочного розгляду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Федір Павлович про визнання недійсною довіреності,

у с т а н о в и в:

покликаючись на недійсність одностороннього правочину позивач у поданій до суду 02 серпня 2024 року позовній заяві просить визнати недійсною довіреність, видану 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчену приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Самсонюком Ф.П., зареєстровану в реєстрі за № 1729.

У поданій до суду заяві представник позивача адвокат Сергій Лук`янчук позов підтримує повністю.

Відповідач відзиву не подав.

Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

У поданій до суду заяві представник позивача адвокат Сергій Лук`янчук позов підтримує повністю, просить розглянути справу у відсутність сторони позивача.

Відповідач до суду не з`явився.

Зважаючи на те, що їх з`явлення не визнане обов`язковим, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд встановив такі обставини.

24 вересня 2015 року приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області посвідчив договір дарування земельної ділянки (за №983), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_4 прийняв у дар належну дарувальнику на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,2000 га, кадастровий номер якої :03:001:0010, що знаходиться в смт.Клевань Рівненського району Рівненської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 липня 2025 року у справі справа № 570/3371/24 встановлено, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/118-25/2919-ПЧ від 18.04.2025 підпис, що розміщений в графі «ДАРУВАЛЬНИК» навпроти рукописного запису « ОСОБА_1 » у Договорі дарування земельної ділянки від 24 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П., зареєстрований в реєстрі за №983, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Вказаним рішенням, яке набрало законної сили 29 серпня 2025 року, скасовано рішення приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Самсонюка Федора Павловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24731197, від 24 вересня 2015 року.

Також, 28 грудня 2018 року приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Самсонюк Ф.П. посвідчив договір купівлі-продажу земельної ділянки (за №1733), відповідно до умов якого ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_5 27.12.2018 року за №1729 передав, а ОСОБА_6 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер якої :09:051:0086, що знаходиться в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

19 грудня 2024 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області витребувано у приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Самсонюка Федора Павловича довіреність від 27 грудня 2018 року, видану ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , зареєстровану в реєстрі за №1729.

Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Самсонюка Ф.П. від 10.01.2025 №12/01-16 архівний примірник довіреності, посвідчений ним 27 грудня 2018 року за №1729 знищений у зв`язку із закінченням строку зберігання справи.

18 березня 2015 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області витребувано у приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Самсонюка Федора Павловича документи, що підтверджують знищення довіреності від 27 грудня 2018 року, виданої ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрованої за №1729.

З долученого до відповіді приватного нотаріуса Самсонюка Ф.П. від 04.04.2025 №91/01-16 акту №2 від 18 вересня 2024 року про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, не встановлено факт знищення саме оспорюваної довіреності.

26 травня 2025 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області витребувано у приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Самсонюка Федора Павловича документи, на підставі яких посвідчувався договір купівлі-продажу від 28.12.2018 №1733, зокрема довіреність від 27 грудня 2018 року №1729.

Суд застосовує такі норми права.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю /ч.1 ст.244 ЦК України/.

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків /ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України/.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі /ч.3 ст.203 ЦК України/.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

У ч.1 ст.215 ЦК України та у ст.229-233 ЦК України зазначається про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

З огляду на вищевикладене, підпис є невід`ємним елементом договору (в т.ч. договору дарування), реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

За своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, провадження № 12-88гс19).

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно зі ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, але за умови, що такий спосіб захисту прав, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права. Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (п.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц).

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29.07.2025 встановлено, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/118-25/2919-ПЧ від 18.04.2025 підпис, що розміщений в графі «ДАРУВАЛЬНИК» навпроти рукописного запису « ОСОБА_1 » у Договорі дарування земельної ділянки від 24 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П., зареєстрований в реєстрі за №983, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Згдно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу, що преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Так, позивач заперечує факт підписання нею договору дарування та довіреності, на підставі яких від її імені відчужували земельні ділянки. Разом з тим, у зв`язку з ненаданням відповідачем та третьою особою оригіналу довіреності, виданої позивачем 27 грудня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 , не спростовано доводів позивача про неукладення та непідписання нею довіреності і не доведено законності вказаного правочину.

Оскільки цивільним законодавством передбачено такий спосіб захисту як визнання недійсним правочину, а довіреність є одностороннім правочином, а також оспорювана довіреність має безпосередньо для позивача негативні наслідки, обраний позивачем спосіб захисту відповідає порушеному праву та здатен його поновити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, суд дійшов висновку, що за таких умов порушене право позивача підлягає захисту, вимоги позивача достовірно підтверджуються доказами, тому позовна заява підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач не наполягає на стягненні понесенних судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозиційності цивільного процесу, не вирішує це питання.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Федір Павлович про визнання недійсною довіреності.

Визнати недійсною довіреність, видану 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчену приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Самсонюком Ф.П., зареєстровану в реєстрі за № 1729.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Федір Павлович, місцезнаходження: вул.Василя Червонія,67 м.Рівне.

Суддя: Кушнір Н.В.