КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/448/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Суть заяви, що розглядається судом:

У липні 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд:

- встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановити факт, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- встановити факт, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рух справи в суді:

Вказана заява подана до суду представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Бедексєєвою Вікторією Леонідівною 17.07.2025 року в порядку окремого провадження.

Матеріали справи за вказаною заявою зареєстровано в суді та присвоєно номер справи №947/26751/25.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Судом отримано відповідь з ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області, з якої вбачається, що заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідком перевіреної інформації про зареєстроване місце проживання заявника, суддею встановлено, що справа підсудна Київському районному суду міста Одеси у відповідності до правил територіальної підсудності визначених статтею 316 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 11.08.2025 року вказану заяву прийнято та призначено до розгляду в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з повідомленням учасників справи.

Позиція учасників справи:

Заявник в обґрунтування заявлених вимог у заяві посилається на те, що 23.10.1987 року уклав шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Палацом урочистих подій в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №2398, в якому в графі відомості про чоловіка прізвище та ім`я зазначено як - « ОСОБА_1 ».

Від шлюбу у заявника та ОСОБА_2 народилось троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Під час внесення відомостей до актових записів про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі відомості про батька прізвище та ім`я зазначено як « ОСОБА_1 ».

Згодом, у 2006 року заявником було отримано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, в якому прізвище та ім`я заявника зазначено як « ОСОБА_1 », тобто без дефісу.

Однак, через зазначення прізвища заявника у документі, який посвідчує його особу, як: « ОСОБА_6 », що є відмінним від прізвища дітей, а також прізвища в актовому записі про шлюб як « ОСОБА_7 », він позбавлений можливості підтверджувати свої родинні відносини з дітьми та дружиною.

Наразі, заявник позбавлений можливості встановити причину відповідних зазначень та розбіжностей, що на його думку пов`язано з спотворенням транслітерації прізвищ.

Враховуючи неможливість усунути відповідні розбіжності у позасудовий спосіб, заявник звернувся до суду з даною заявою.

До судового засідання призначеного на 24.09.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

Однак, 22.08.2025 року, через засоби поштового зв`язку, до суду надійшли від письмові пояснення від заінтересованої особи - ОСОБА_2 , яка підтвердила, що ОСОБА_1 є її чоловіком та батьком ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та просить суд здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Також, того ж дня, 22.08.2025 року, через засоби поштового зв`язку, до суду надійшли від письмові пояснення від заінтересованих осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які підтвердити, що ОСОБА_1 є їхнім батьком та чоловіком їхньої матері - ОСОБА_2 та просять суд здійснювати розгляд справи за їх відсутності.

11.09.2025 року на електронну скриньку суду від представника заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло повідомлення в якому останній зазначив, що не заперечує щодо задоволення заяви ОСОБА_1 та просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

24.09.2025 року до суду також надійшла заява від представника заявника про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності.

Приймаючи викладене, висловлене волевиявлення учасників справи з розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до приписів статті 211 та 223 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності учасників справи в судовому засіданні 24.09.2025 року на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву, перевіривши наведені заявником доводи, суд дійшов до таких висновків.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 06 березня 2006 року, в якому на а.с.11 наявний запис про зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до наданого свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.10.1987 року народження, 23 жовтня 1987 року Палацом урочистих подій зареєстровано шлюб між: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис №2398 від 23.10.1987 року. Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прізвище не змінювали. Вказані обставини також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №6 від 15.07.2025 року.

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_4 , батьками якої зазначені: батько « ОСОБА_1 », матір « ОСОБА_2 », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №6 від 15.07.2025 року.

10.12.2021 року видано паспорт громадянина України № НОМЕР_3 на ім`я « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган що видав 5112 та який дійсний до 10.12.2031 року.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначені: батько « ОСОБА_1 », матір « ОСОБА_2 », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №2 від 15.07.2025 року.

04 листопада 2010 року Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3 видано паспорт громадянина серії НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_5 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , в графі відомостей про батьків якого зазначені: батько « ОСОБА_1 », матір « ОСОБА_2 », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №2 від 15.07.2025 року.

Згідно з наданих до суду документів вбачається, що заявник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник стверджує, що ОСОБА_2 є його дружиною, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 донькою, однак через зазанчення в їх прізвищі дефісу та зазначення дефісу в його прізвищі, яке зазанчене у відповідмостях про батька у актових записах про їх народження, він позбавлений можливості підтвердити свої родинні стосунки з останніми, що обумовило його звернення до суду з даною заявою.

Норми права, які застосовані судом, та мотиви їх застосування:

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 наголошено на тому, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Крім того, судом враховується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21, згідно з яким, неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Додатково розглядаючи заяву про встановлення заявленого факту, судом приймаються положення Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України, які регламентують наступне.

У відповідності до положень статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 19 КпШС України в редакції станом на час реєстрації шлюбу між заявником та ОСОБА_2 , при укладенні шлюбу подружжя за своїм бажанням обирає прізвище одного з подружжя як їх спільне прізвище, або кожен з подружжя зберігає своє дошлюбне прізвище, або може приєднати до свого прізвища прізвище другого з подружжя. З`єднання прізвищ не допускається, якщо дошлюбне прізвище хоча б одного з подружжя є подвійним.

Відповідно до положень статті 62 вказаного Кодексу, якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. При різних прізвищах дитині присвоюється прізвище батька або матері за згодою батьків, а при відсутності згоди - за рішенням органів опіки і піклування.

Статтею 145 СК України також визначено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінка доводів учасників справи, мотиви та висновки суду:

Приймаючи вищевикладені встановлені обставини, суд зазначає, що є підтвердженим факт того, що заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З наданих до суду доказів, судом встановлено, що під час отримання паспорту громадянина України заявником, прізвище останнього було зазначено, як - « ОСОБА_6 » ОСОБА_8 , тобто з без дефісу, однак під час укладення шлюбу та з відомостей зі свідоцтв про народження дітей, прізвище останнього зазначено як « ОСОБА_7 » ОСОБА_8 , а отже є відмінним лише в зазначенні дефісу у прізвищі.

Додатково судом приймається встановлені обставини спільного проживання за однією адресою: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, судом приймається, що ОСОБА_2 до суду була подана заява, в якій остання визнала, що саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловіком та батьком дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 були подані до суду заяви, в яких останні визнали, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є їхнім батьком та чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Докази якими підтверджуються вищевказані обставини є належними, допустимими, достовірними та достатніми, які узгоджуються між собою та не суперечать один одному.

Одночасно судом враховується, що відповідні докази на підтвердження заявлених вимог, у тому числі документи, які посвідчують особу відносно ОСОБА_1 , надані саме заявником по справі, яким безпосередньо засвідчено їх відповідність оригіналам документів, а відтак перебувають у розпорядженні заявника по справі.

Під час надання оцінки доказам у справі та застосуванні стандартів оцінки доказів, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За наслідком чого, досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, у суду відсутні сумніви, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у прізвищі якого відсутній дефіс, є чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відповідні розбіжності у написанні прізвищ обумовлені технічною помилкою при оформлені текстів правовстановлюючих документів відносно заявника.

Ухвалюючи рішення суду за наслідком розгляду даної справи судом враховується положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Висновки суду за наслідком розгляду справи:

З урахуванням вищевикладеного в цілому, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності приймаючи до уваги неможливість встановлення факту, що має юридичне значення, іншим шляхом, суд вважає що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, доведеною, заявлений до встановлення юридичний факт родинних відносин є підтвердженим, за наслідком чого заява підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі:

При ухваленні судом рішення, судом у відповідності до положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 30Б), про встановлення факту, що має юридичне значення, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , є чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а остання його дружиною відповідно.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а остання його донькою відповідно.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а останній його сином відповідно.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко