Дата документу 02.10.2025 Справа № 314/4539/24
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №314/4539/24 Головуючий у 1-й інстанції: Капітонов Є. М.
Провадження № 22-ц/807/1826/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «ВІН Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальності «ВІН Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (ЄДРПОУ 38750239) протоколом N 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" на ТОВ "ВІН Фінанс " (ЄДРПОУ 38750239). Наказом N 55-к від 25 липня 2024 року на виконання Протоколу N 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства.

30 січня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дінеро" (далі первісний кредитор) укладено договір кредитної лінії N L8190279 (далі кредитний договір) з гр. ОСОБА_1 (далі Відповідач). Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок Відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість.

Згідно детального розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становив 15043,00 грн, яка складала з тіла кредиту в розмірі 7000,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1043,00 грн.

Відповідно до. п. 6.5, п. 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії, позичальник з цим погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам (надалі іменуються як "Правонаступники") у тому числі з моменту стягнення боргів.

01 липня 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Дінеро" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (змінено назву Товариства, надалі - ТОВ "ВІН Фінанс ") укладено договір відступлення права вимоги N 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії N L8190279 за яким ТОВ "ВІН Фінанс " набуло прав кредитора відносно ОСОБА_1 . Станом на дату укладення договору N 01072019 від 01 липня 2019 року відступлення права вимоги, сума заборгованості ОСОБА_1 перед новим кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (нині ТОВ "ВІН Фінанс ") за кредитним договором становила 15043,00 грн.

Всупереч умов кредитного договору та вимог закону ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІН Фінанс" (попередня назва ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія").

На підставі вищевикладеного, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІН Фінанс» заборгованість за кредитним договором №L8190279 від 30 січня 2019 року у загальному розмірі 22 917,78 грн, яка складається з: суми заборгованості 15 043 грн, суми інфляційних втрат 6519,20 грн, суми 3% річних 1 355,58 грн. А також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 липня 2025 року в задоволенні позову ТОВ « Він Фінанс» відмовлено. Стягнуто з ТОВ « Він Фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 7000, 00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу Товариство з обмеженою відповідальності «ВІН Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ТОВ « Він Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000, 00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити суму понесених витрат на правничу допомогу.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що розмір стягнутих судом витрат на правничу допомогу є неспівмірним із обсягом наданих адвокатом послуг та є значно завищеним. Не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності в розумінні приписів ч.3 ст.141 ЦПК України, та підлягає зменшенню.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу направлено поштою ОСОБА_1 на адресу зазначену у відзиві на позовну заяву, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.175). Крім того, ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу представнику ОСОБА_1 адвокату Неткал О.О. було доставлено до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» 27 серпня 2025 року, що підтверджується довідкою відповідального працівника Запорізького апеляційного суду (а.с.176).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, ч .2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ціна позову в даній справі в оскаржуваній частині щодо стягнення витрат на правничу допомогу становить 7000 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в оскаржуваній частині відповідає.

Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції взяв до уваги, що оскільки в задоволенні позову ТОВ « Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено, тому понесенні відповідачем витрати на правничу допомогу суд поклав на позивача відповідно до п. 2) ч. 1ст. 141ЦПК України. При цьому суд керуючись принципами розумності, обґрунтованості та співмірності, не доведення позивачем належними і допустимими доказами неспівмірності та/або необґрунтованості таких витрат, дійшов до висновку про можливість стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 7000 грн, який доведено розрахунком таких витрат зазначеному у Акті прийому-передачі виконаних/наданих робіт від 28 жовтня 2024року та враховував те, що позивачем клопотання про зменшення розміру щодо їх неспівмірності не подавалось.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що у жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальності «ВІН Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2019 року № 1.8190279 (а.с.2-11).

05 листопада 2025 року ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Неткал О.О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «ВІН Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а також, стягнути з ТОВ «ВІН Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн (а.с.68-76).

До відзиву стороною відповідача додано ордер на надання правничої допомоги серії АР №1201786 від 28 жовтня 2024 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правової допомоги №23/24 від 23 жовтня 2024 року; рахунок-фактура №СФ-95 юр від 28 жовтня 2024 року на суму 7 000 грн; акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правової допомоги №23/24 від 23 жовтня 2024 року в розмірі додаткової угоди №1 від 25 жовтня 2024 року на суму 7000 грн; Додаткову угоду № о договору про надання правової допомоги №23/24 від 23 жовтня 2024 року;квитанцію №28/24 від 28 жовтня 2024 року на суму 7000 грн; витяг з сайту АТ «Укрпошта» про отримання позовної заяви; поштова накладна із теркінг номером №308 від 30 жовтня 2024 року та поштовий опис вкладення про направлення ТОВ «ВІН Фінанс» відзиву на позовну заяву з додатками, ксерокопія конверту (а.с.77-88).

Представник, адвокат Неткал О.О. представляв інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №23/24 від 23 жовтня 2024 року та ордера серії АР № 1201786 від 28 жовтня 2024 року (а.с.77,79).

Згідно з умовами договору про надання правової (правничої) допомоги №23/24 від 23 жовтня 2024 року, укладеного між адвокатом Неткал О.О. та ОСОБА_1 , клієнт доручив, а адвокат взяло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту усіма законними методами та способами у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його (або інших осіб, в інтересах яких укладено даний договір) прав та законних інтересів. У випадку необхідності конкретизації характеру, кількості та вартості робіт (правової допомоги), сторони підписують додаткову угоду до даного Договору, в якій конкретизують характер правової допомоги (зокрема, але не виключно оскарження конкретних рішень контролюючих органів, представництво інтересів клієнта в судах всіх інстанцій по конкретній справі, органах виконавчої служби 9державної чи приватної), інших державних органах, установах, організаціях, а також перед іншими юридичними особами 9будь-якої форми власності) та фізичними особами, участь у переговорах та інших спірних ситуаціях, в яких існує ймовірність порушення прав та законних інтересів клієнта тощо) (п.1.1 договору).Оплати послуги адвоката гонорар, розмір та порядок оплати якого сторони погоджують окремо (шляхом підписання додаткової угоди) по кожній справі та за кожну годину роботи (п.3.3 договору). Клієнт зобов`язується прийняти належним чином виконану роботу адвоката та оплатити її у розмірі та строки, встановлені в даному договорі, або додатковій угоді (п.3.4 договору). За результатами надання юридичної допомоги складає акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість. Акт надається/надсилається клієнту адвокатом факсимільним зв`язком або поштою (а.с.79).

В Додатковому договорі №1 від 23 жовтня 2024 року, визначений перелік, час та вартість послуг (а.с.82). Сторони погодили, що гранична вартість робіт/послуги (гонорар), спрямованих на виконання п.1 даної додаткової угоди, які виконані (надані) адвокатом не можу перевищувати 15 000 грн (п.2 додаткової угоди). Сторони погодили, що вартість виконаних робіт (послуги) (гонорар) обчислюється шляхом множення загальної кількості витрачених адвокатом годин для вивчення документів, підготовки документів (скарг, заяв, позовних заяв і т.д.), підготовки пояснень і т.д. За участь в кожному судовому засіданні адвоката, клієнт сплачує на користь адвоката гонорар у розмірі 2000 грн незалежно від тривалості судового засідання (без часового виміру надання такої послуги) (п.3 додаткової угоди). Сторони погодили, що враховуючи складність справи, необхідність вивчення великої кількості первинних документів, винятковим значенням справи для клієнта, впливом вирішення справи та репутацію клієнта, а також враховуючи ринкову вартість години роботи адвоката гонорар (вартість) години роботи адвоката становить 1 000 грн за кожну годину витраченого часу (п.5 додаткової угоди). Сторони погодили, що порядок оплати за даною додатковою угодою встановлюється наступним 100% оплата вартості послуг професійної правничої допомоги не пізніше трьох робочих днів з моменту отримання рахунку. Виставлений рахунок є підставою для оплати послуг професійної правничої допомоги адвокатом. Підсумкова вартість виконаних робіт (гонорару) за даною додатковою угодою обчислюється сторонами сумами актів приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт). В акті приймання-передачі наданих послуг виконаних робіт) адвокат обов`язково зазначає кількість витрачених годин та хвилин на кожну частину роботи (окремо складання заяв, скарг, позовів, судових засідань тощо) (п.6 додаткової угоди). У випадку підписання акту приймання-передачі послуг (виконаних робіт) сторонами подальші претензії щодо якості робіт та кількості витрачених годин не приймаються (п.7 додаткової угоди).

Згідно з Актом надання послуг №23/24 від 28 жовтня 2024 року, адвокатом Неткал О.О. надано ОСОБА_1 такі послуги на загальну суму 7 000 грн: 25.10.2024-27.10.2024 вивчення фактичних обставин справи, визначення судової перспективи по справі, узгодження правової позиції з клієнтом, підготовка та подання до Вільнянського районного суду Запорізької області відзиву на позовну заяву ТОВ «ВІН Фінанс» про стягнення заборгованості у справі №314/4539/24, витрачено 5 годин, вартість 5 000 грн;19.11.2024 року участь у судовому засіданні Вільнянського районного суду Запорізької області у справі №314/4539/24, витрачено 2 години, вартість 2000 грн.

Адвокатом за період з 25 жовтня 2024 року по 19 листопада 2024 року надані клієнту послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 7000 грн, загальна кількість витраченого адвокатом часу 7 годин, претензій до адвоката щодо якості та об`єму наданих послуг немає (а.с.81).

За перелік наданих адвокатським бюро правових послуг, Василенко О.Г. було виставлено рахунокфактуру №СФ-95 від 28 жовтня 2024 року на суму 7000 грн (а.с.80).

Відповідно до квитанції №28/24 від 28 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 сплатила адвокату Неткал О.О. гонорар у сумі 7000 грн (а.с.83).

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог та подаючи відзив на позовну заяву до суду, адвокатом було заявлено стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн, які складаються з юридичних послуг у розмірі 7000 грн (вивчення матеріалів справи, визначення позиції, підготовка та подання відзиву на позовну заяву 5 000 грн та участь 19.11.2024 року в одному судовому засіданні 2 000 грн).

Отже, представником відповідача по справі ОСОБА_1 адвокатом Неткал О.О. у відзиві на позовну заяву було заявлено вимогу про стягнення з позивача ТОВ «ВІН Фінанс» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн (а.с.68-87).

На підтвердження таких витрат, стороною позивача було надано копію ордера на надання правничої допомоги серії АР №1201786 від 28 жовтня 2024 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правової допомоги №23/24 від 23 жовтня 2024 року; рахунок-фактура №СФ-95 юр від 28 жовтня 2024 року на суму 7 000 грн; акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до договору про надання правової допомоги №23/24 від 23 жовтня 2024 року в розмірі додаткової угоди №1 від 25 жовтня 2024 року на суму 7000 грн; Додаткову угоду № о договору про надання правової допомоги №23/24 від 23 жовтня 2024 року;квитанцію №28/24 від 28 жовтня 2024 року на суму 7000 грн; витяг з сайту АТ «Укрпошта» про отримання позовної заяви; поштова накладна із теркінг номером №308 від 30 жовтня 2024 року та поштовий опис вкладення про направлення ТОВ «ВІН Фінанс» відзиву на позовну заяву з додатками, ксерокопія конверту (а.с.77-88).

Таким чином факт надання правової допомоги підтверджується долученими до позову письмовими доказами, з яких вбачається, що загальна вартість наданих послуг адвокатом клієнту складає 7000 грн.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Така правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що загальні заперечення щодо заяви про розподіл витрат на правничу допомогу не можуть бути правовою підставою для зменшення розміру цих витрат, так як принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15, зазначив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.

Крім того, Верховний Суд в додатковій постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Тому під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, Відзив на позовну заяву разом з доданими документами стороною відповідача було направлено позивачу по справі ТОВ «ВІН Фінанс» поштою 30 жовтня 2024 року, що підтверджується потовою накладною №308 та поштовим описом (а.с.85-86).

11 березня 2025 року ТОВ «ВІН Фінанс» направило до суду першої інстанції додаткові пояснення у справі, в яких зазначив заперечення щодо позиції ОСОБА_1 щодо позовних вимог, а саме щодо наявності прав вимоги у позивача, щодо номеру кредитного договору, щодо позовної давності (а.с.96-100).

Проте, ТОВ «ВІН Фінанс» своїм правом на подання заперечень в частині заявлених стороною відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн в разі незгоди в їх стягненні з позивача або їх зменшення не скористалося і такого клопотання до винесення рішення Вільнянського районного суду Запорізької області ТОВ «ВІН Фінанс» заявлено не було.

Отже, обґрунтованого клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, позивачем у справі, подано не було.

Урахувавши докази на підтвердження надання правничої допомоги, складність справи та виконаних адвокатом робіт, ціну позову, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, за відсутності заперечення сторони позивача, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 7000 грн.

Визначена судом сума підтверджена належними та допустимими доказами та є співмірною з наданими учаснику справи послугами, що відповідає принципу розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати відповідача на правничу допомогу в сумі 7000 грн не підтверджуються наданими доказами та не відповідають складності справи, не заслуговують на увагу, оскільки відповідний розмір витрат підтверджується наявними у справі письмовими доказами актом про надані послуги, їх описом та рахунком на їх сплату на загальну суму 7000 грн та квитанцією про їх сплату у зазначеному розмірі.

При цьому обсяг наданих адвокатом відповідача послуг у сфері правничої допомоги та складність даної справи виправдовують вказаний вище розмір оплати роботи адвоката.

Покликання в апеляційній скарзі щодо безпідставності стягнення на користь ОСОБА_1 суми витрат на правничу допомогу в заявленому нею розмірі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки заперечуючи вказаний розмір витрат заявником апеляційної скарги не надано належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження не співмірності таких витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив критерії реальності та розумності, а також не врахував їх співмірність зі складністю справи, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки ТОВ «ВІН Фінанс» не подав до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, а лише заперечував їх стягнення в апеляційній скарзі у суді апеляційної інстанції, при цьому не навів обґрунтованих мотивів їх неспівмірності зі складністю справи та виконаних робіт. Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Неткал О.О. та стягнення на користь ОСОБА_1 з ТОВ «ВІН Фінанс» витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , які обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині судового рішення.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення в оскаржуваній його частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс»- залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 липня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 02 жовтня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кухар С.В.