справа № 570/2968/25
провадження № 2/570/1605/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши в порядку заочного розгляду спрощенного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и в:

покликаючись на наявність вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 15 березня 2025 року, представник позивача адвокат Сергій Чоланюк у поданій 24 червня 2025 року позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача 32 930 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 40 000 грн. моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та понесені судові витрати.

Позивач у поданій до суду заяві позов підтримує повністю.

Її представник адвокат Сергій Чоланюк у поданій до суду заяві просить позов задоволити, справу розглянути у відсутність сторони позивача.

Відповідач відзив на позов не подав.

Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Позивач та її представник у поданих до суду заявах не заперечують проти винесення заочного рішення.

Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся шляхом надсилання поштових повідомлень.

Враховуючи, що їх з`явлення не визнане обов`язковим, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, вважає, що можливо розглянути справу в порядку заочного розгляду у відсутність сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд встановив такі обставини.

14 червня 2024 року ПрАТ "УПСК" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) уклали поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (АТ №5711417), згідно з яким забезпеченим транспортним засобом є Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду 15 березня 2025 року о 16 год. 30 хв. по вул.Рівненська,1 в селищі Квасилів Рівненського району Рівненської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 , під час виїзду з місця стоянки, допустив зіткнення з автомобілем Volvo XC 60, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження,

ОСОБА_2 свою вину у вчиненні ДТП визнав.

Відповідно до розписки від 15.03.2025 ОСОБА_2 зобов`язався відшкодувати збитки, які перевищують страхову виплату для ОСОБА_1 у зв`язку із ДТП, яка відбулася 15 березня 2025 року о 16:30 год.

Відповідно до висновку автомобільного комісара ОСОБА_3 про оцінку автомобіля «Volvo XC 60», д.н.з. НОМЕР_3 №200.25К від 16.05.2025, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volvo CX 60, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 15.03.2025 року, станом на момент ДТП становить: 88 353 грн. 29 коп.

02 червня 2025 року ОСОБА_1 направила скаргу до Національного Банку України для сприяння у забезпеченні дотримання страховиком ПрАТ «УПСК» належного порядку визначення розміру шкоди та здійсненні відшкодування у належному розмірі в найкоротші строки.

06 червня та 16 червня 2025 року на рахунок ОСОБА_4 (власника пошкодженого транспортного засобу) НОМЕР_5 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виплачена сума страхового відшкодування двома платежами на загальну суму 55 423 грн. 07 коп.

Суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст.22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини /ч.1 ст.1166 ЦК України/.

Згідно зі ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом /ч.2 ст.1187 ЦК України/.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

У ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2024 (який втратив чинність з 01.01.2025 року)зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно з п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Відповідно до довіреності від 08.04.2024 ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з питань експлуатації належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_6 від 02.02.2022 автомобіля марки Volvo XC60, р.н. НОМЕР_2 .

Як встановив суд, власник транспортного засобу - автомобіля марки Volvo XC60, р.н. НОМЕР_2 - ОСОБА_4 представником якої є позивач ОСОБА_1 не погодилася щодо розміру виплати страхового відшкодування, розрахованого страховиком. У матеріалах страхової справи наявні відомості з приводу її претензій до розрахованої суми страхового відшкодування, які 09 червня 2025 року були скеровані до ПрАТ "УПСК", МТСБУ, НБУ.

Суб`єктом оціночної діяльності аварійним комісаром ОСОБА_3 складений Звіт №200.25К про визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля Volvo XC60, р.н. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, який складає 88 353 грн. 29 коп.

Вказаний Звіт відповідає вимогам ст.29 Закону України від 01.07.2004 № 1961-ІV, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом Держмайна №1335/5; №1159/ від 24.07.2009.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-6691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Разом з тим, покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, з винуватця можна стягнути лише ті суми, які не платить страхова, до яких, як правило відносяться: знос авто, франшиза, розмір збитку понад страхову суму. Якщо потерпілий заявляє вимогу до винуватця про відшкодування тих платежів, які повинна сплатити страхова компанія, то суд повинен відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Єдине виключення - сам винуватець згоден самостійно покрити розмір завданого збитку, який повинен бути покритий страховою компанією /постанови Верховного суду № 204/5314/18 від 25.11.2021; № 208/2600/17 від 27.10.2021; №205/1314/16-ц від 20.10.2021/.

Суд врахував, що відповідач визнав свою вину у вчиненні ДТП, про що свідчать відповідні застереження у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 15.03.2025 та зобов`язався відшкодувати збитки, які перевищують страхову виплату згідно з розпискою від 15.03.2025. Тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, а саме: 32 930 грн. 22 коп. (88 353,29 грн.- 55 423,07 грн.)

Крім цього, у ст.9 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР міститься поняття "франшиза" як частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза - це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. Суд встановив, що цивільно - правова відповідальність відповідача станом на момент настання дорожньо - транспортної пригоди була застрахована, розмір франшизи становить 1 600,00 грн., яку відповідач не відшкодував, а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача як матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо стягнення моральної шкоди

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначає, що їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, нервовому стресі, переживаннях через пошкодження власного майна, порушенні звичайного способу життя, докладенні зусиль для його відновлення, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Виходячи з аналізу ст.1167 ЦК України, зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди; причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювача шкоди.

Як зазначено у п.4 вищевказаної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести заявник.

Суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди позивачу по справі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є водій ОСОБА_2 не знайшов свого підтвердження в суді, позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди та не надав доказів, які б підтверджували факт завдання моральної шкоди, її розмір, наявності безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди у розмірі франшизи, встановленої полісом страхування цивільно - правової відповідальності, в сумі 1 600 грн. та матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 31 330 грн. 22 коп., а всього на загальну суму 32 930 грн. 22 коп. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити відмовити через їх необґрунтованість.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволений на 45,15 % (32 930 грн. 22 коп.: 72 930 грн. 22 коп. х 100).

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 094 грн. 25 коп. (2 423,60 грн. х 45,15 %).

Крім того, ОСОБА_4 сплатив 4 000 грн. ОСОБА_3 ФОП за автотоварознавчу експертизу, що підтверджується платіжною інструкцією №1.121748027.1.

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за послуги ФОП ОСОБА_3 у розмірі 1 806 грн. 00 коп. (4 000 грн. х 45,15 %).

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то право на її закріплене положеннями ст.59 Конституції України. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абз.2 п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абз.3, 4, 5 п.п.3.1, абз.1 п.п.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Нормами законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Позивач отримав професійну допомогу від Адвокатського об`єднання "Феміда МЧ" для можливості правильного формування та подання процесуальних документів до суду, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 01 травня 2025 року. Відповідно до додатку №1 надано правову допомогу, передбачену договором про надання правничої допомоги на суму 30 000 грн.

При вирішенні клопотання суд приходить до висновку, що обсяг наданих адвокатом послуг з правничої допомоги адвоката у цій справі не є значним, визначений адвокатом розмір витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним та таким, що не відповідає складності справи та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, вивчення та правовий аналіз ситуації, підготовка адвокатського запиту та клопотання входить у підготовку позовної заяви, вартість якої згідно додатку №1 складає 10 000 грн.

Разом з тим, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 4 515 грн. 15 коп. (10 000 грн. х 45,15 %).

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити частково цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 930 грн. 22 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 094 грн. 25 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 806 грн. 00 коп. витрат за послуги надані ФОП ОСОБА_3 , як спеціалістом, за звіт про оцінку автомобіля «Volvo XC 60», д.н.з. НОМЕР_3 №200.25К від 16.05.2025.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 4 515 грн. 15 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Кушнір Н.В.