ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7222/25 Справа № 243/7222/23 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Травкіної В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2025 року у складі судді Сидоренко І.О. по цивільній справі № 243/7222/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на пенсію в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області, з позовом, пред`явленим до Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, визначивши третьою особою ОСОБА_2 , на предмет встановлення факту родинних відносин, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , та визнання за позивачем права власності на недоотриману пенсію спадкодавця у сумі 161000,63 грн, обґрунтовуючи це тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії. Спадкоємцями ОСОБА_3 є його син - позивач по справі ОСОБА_1 та його дружина - третя особа ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, оскільки сумісно проживала з ОСОБА_3 у м. Горлівка. Позивач, в свою чергу, звернувся до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не виділена частка у спільному майні подружжя, а також не встановлений факт родинних зв`язків, оскільки прізвище позивача зазначено як « ОСОБА_4 », а прізвище батька зазначено « ОСОБА_5 ».

На звернення нотаріуса ГУ ПФУ в Донецькій області 28 квітня 2023 року надало інформацію щодо пенсії ОСОБА_3 та зазначило, що заборгованість ГУ ПФУ в Донецькій області перед померлим ОСОБА_3 складає 644 002,50 грн за період 29 березня 2020 року по 31 березня 2023 року, тобто, за останні три роки, однак позивач вважає такий період нарахування пенсії незаконним, оскільки батько позивача не отримував пенсію з 2014 року.

Так як недоотримана пенсія батька є також об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то 1/2 її частка (322001,25 грн) належить дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , а інша 1/2 частка недоотриманої пенсії є спадщиною. Оскільки спадщина поділяється між спадкоємцями у рівних частках, то частка у спадщині, яка належить позивачу, становить 161000,63 грн. Позивач вважає, що відповідачем порушуються його спадкові права, за відновленням яких позивач звернувся до суду.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення фактів родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування - задоволено.

Встановлено факт родинних зв`язків, а саме, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частку недоотриманої пенсії за період з 29 березня 2020 року по 31 березня 2023 року у розмірі 161 000,63 грн.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 2146,80 грн (а.с. 236-240 Том І).

Рішення суду мотивовано доведенням позивачем факту родинних зв`язків з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , як батька та сина, та доведенням позивачем його права в порядку спадкування, у розумінні 1216,1217,1219,1227 ЦК України, на отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини, що складає 161 000,63 грн, з 1/2 частини спадщини у вигляді недоотриманої ОСОБА_3 за його життя пенсії, яку позивач ділить разом із своєю матір`ю та дружиною померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, у травні 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цілому (а.с.1-6 Том ІІ).

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 01 серпня 2014 року ОСОБА_3 перебуваючи на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області, як внутрішньо переміщена особа, отримував пенсію за віком та по 28 лютого 2016 року йому проведені усі виплати. З 01 березня 2016 року виплата пенсії ОСОБА_3 була припинено за положеннями ЗУ Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року №1706. За життя ОСОБА_3 не звертався про поновлення йому виплати пенсії. Відповідачем було надано нотаріусу лист, в якому зазначено, що за період з 29 березня 2020 року по 31 березня 2023 року нараховано суму недоотриманої пенсії у відповідності до вимог ст. 46 Закону №1058, тобто, за 3 роки перед днем звернення по місяць смерті включно, у розмірі 644 002,50 грн. Водночас скаржник наголошує, що пенсія за період з 01 березня 2016 року по 28 березня 2020 року ОСОБА_3 не нараховувалась, а, відтак, і не виплачувалась.

Скаржник зазначає, що постановою нотаріуса позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , з підстав того, що зазначена сума недоотриманої ОСОБА_3 за його життя пенсії є спільним сумісним майном подружжя разом із ОСОБА_2 , яка до нотаріальної контори за отримання спадщини не зверталась та про виділення частки у спадковому майні питання не порушувала. Позивач також не надав документального підтвердження родинних відносин з померлим ОСОБА_3 , оскільки прізвище позивача є ОСОБА_4 , а прізвище померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_5 , що унеможливлює видати свідоцтво про спадщину на ім`я позивача. Скаржник зазначає, що позивачем не підтверджено належними доказами його право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , оскільки позивач не вживав заходів щодо досудового врегулювання цього питання та відмову нотаріуса не оскаржував.

Позивач ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника адвоката Примакова К.О. у серпні 2025 року подав відзив на апеляційну скаргу (а.с.46-52 Том ІІ), в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилався на те, що скаржником не зазначено про те, що він не оскаржує встановлений судом першої інстанції факт родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_3 , а тому, визнає цей факт, тоді як оскаржує право позивача на спадщину після померлого ОСОБА_3 у вигляді недоотриманої пенсії.

Позивач наголошує, що, будучи сином померлого, в силу ст. 1227,1261,1270 ЦК України, він має право на спадщину, що і було встановлено судом першої інстанції. Також за вимогами ст. 52 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування недоотримана пенсія пенсіонера, який помер, входить до складу спадщини, яку позивач ділить разом із його матір`ю та дружиною померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 . Скаржник на запит нотаріуса надав довідку про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за останні три роки, чим визнав цей період та суму не нарахованої та не виплаченої за життя ОСОБА_3 пенсії.

Третя особа ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 18 липня 1960 року Калінінським райРАЦС м. Горлівки Сталінської області, ОСОБА_6 , 18 липня 1960 року уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження (заповненого російською мовою) серії НОМЕР_2 , виданого 09 квітня 1971 року Ц-Міським р/б РАЦС м. Горлівки Донецької області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка Донецької області, його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1 від 09 листопада 2023 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Горлівка Донецької області, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Ц-Міським РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області 13 жовтня 1998 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Горлівка Донецької області.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Саксаганським РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 02 липня 2010 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Горлівка Донецької області.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 21 березня 2021 року Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою отримання спадщини після померлого ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 звернувся до Шостої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 02 жовтня 2023 року йому в цьому було відмовлено на тій підставі, що неможливо встановити родинні відносини між ним та спадкодавцем ОСОБА_3 , оскільки прізвище позивача зазначено як « ОСОБА_4 », а прізвище батька зазначено « ОСОБА_5 ».

Судом першої інстанції встановлено, що у наявних у позивача ОСОБА_1 документах містяться суперечності у написанні його прізвища, що викликає у нотаріуса сумніви у родинних зв`язках позивача та померлого ОСОБА_3 ..

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції вважав доведеним, що факт спорідненості між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, відтак, вважав доведеним ту обставину, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 .

Колегія суддів, повністю погоджуючись із встановленими фактичними обставинами судом першої інстанції, повністю погоджується з висновком доведеності позивачем факт спорідненості між ним та померлим ОСОБА_3 , та встановленням факту, що позивач є сином ОСОБА_3 .

При цьому колегія суддів відзначає, що скаржник у своїй апеляційній скарзі не піддає сумніву такий встановлений факт судом першої інстанції та не наводить мотивів на предмет його спростування, чим фактично визнає факт родинних зв`язків між позивачем та батьком ОСОБА_3 , який помер у м. Горлівка Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 , на що, за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2023 року, видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 .

З`ясовуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спір між сторонами виник також і з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме, права власності позивача на 1/4 частину спадкового майна у вигляді недоотриманої пенсії спадкодавця його батька ОСОБА_3 за період з 29 березня 2020 року по 31 березня 2023 року, тобто, по місяць смерті спадкодавця, у відповідності до наданої довідки відповідачем на запит нотаріуса при зверненні позивача із заявою про прийняття спадщини після батька ОСОБА_3 .

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 28 квітня 2023 року, недоотримана пенсія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 29 березня 2020 року по 31 березня 2023 року складає 644 002,50 грн.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , яка є дружиною померлого, а ОСОБА_1 , який є сином померлого, є спадкоємцями першої черги спадкування за законом.

З дослідженої судом першої інстанції спадкової справи № 79/2023, заведеної державним нотаріусом Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , 23 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .. Заповіти спадкодавця відсутні. Окрім позивача із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто більше не звертався.

Однак, 02 жовтня 2023 року, державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсія після смерті ОСОБА_3 , оскільки неможливо встановити родинні відносини між ним та спадкодавцем ОСОБА_3 , так як прізвище позивача зазначено як « ОСОБА_4 », тоді як прізвище батька зазначено « ОСОБА_5 », а також не виділена частка у спільному майні подружжя, оскільки спадкове майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя померлого та його дружини ОСОБА_2 , яка з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, яке видається у разі смерті одного із подружжя, не зверталася до нотаріальної контори, у зв`язку з чим до виділення частки померлого і видачі свідоцтва про право власності іншому з подружжя у праві спільної сумісної власності, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю, який прийняв спадщину неможлива.

Задовольняючи вимоги у цій частині, суд першої інстанції виходив з доведеності права позивача, як спадкоємця першої черги спадкування за законом після батька, на 1/4 частину з 1/2 частини спадщини, яку позивач ділить разом із матір`ю ОСОБА_2 та де інша 1/2 частина спадщини належить також ОСОБА_2 , як дружині померлого чоловіка ОСОБА_3 , як спільна сумісна власність подружжя, у вигляді недоотриманої за життя ОСОБА_3 пенсії за період з 29 березня 2020 року по 31 березня 2023 року. Сукупний розмір спадщини у вигляді пенсії за вказаний період, у відповідності до листа відповідача нотаріусу складає 644 002,50 грн, з яких 1/2 частина у розмірі 322 001,25 грн належить ОСОБА_2 , а 1/4 частина від 1/2 частини спадщини у розмірі 161 000,63 грн належить синові позивачеві у справі ОСОБА_1 .

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції в цілому, враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 3,4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав є визнання права.

У відповідності до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно норм ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 своєї Постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Згідно частин першої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до норм ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Під час визначення обсягу спадщини необхідно виходити з того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов`язки є нерозривно пов`язаними з особою спадкодавця. Отже, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безпосередньою ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати, як на періодичні платежі, не входить до складу спадщини, оскільки мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у сімейних, соціальних та трудових відносинах. Однак наведене правило не застосовується до випадків, коли зазначені суми були нараховані, але не одержані спадкодавцем і за умови відсутності членів його сім`ї, бажаючих їх отримати. В такому випадку належить застосовувати ст. 1227 ЦК України.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя з незалежних від нього причин.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону України №1058-ІУ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Окрім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Під час судового розгляду справи суд першої інстанції встановив, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлого батька, що скаржником не оскаржується та з чим погоджується колегія суддів.

Тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що спадкоємець ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

У відповідності до ч.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. При цьому, частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

На підставі зазначених вимог законодавства скаржник надавав нотаріусу після звернення позивача із заявою про прийняття спадщини після батька відомості про не нараховану та не виплачену пенсію ОСОБА_3 за його життя за період з 29 березня 2020 року по 31 березня 2023 року у загальному розмірі 644 002,50 грн.

Посилання скаржника на інший період пенсійних виплат та припинення нарахування пенсії ОСОБА_3 є безпідставними, адже ці періоди не є предметом цього позову та позивач не заявляв таких вимог, тому ці доводи скаржника колегія суддів не бере до уваги.

Натомість, скаржник не спростував інформації, наданої нотаріусу для з`ясування розміру спадщини, а, відтак, зазначений період з 29 березня 2020 року по 31 березня 2023 року є визнаним відповідачем.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що, в силу ст. 1258,1261 ЦК України, позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 є рівними спадкоємцями першої черги спадкування за законом, та спадкування здійснюється у рівних частках.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 , в силу ст. 60,61,70 Сімейного кодексу України, як дружина померлого ОСОБА_3 , має право на спадщину у вигляді пенсії, що є спільною сумісною власністю подружжя, на 1/2 її частину у спадщині після ОСОБА_3 та на 1/4 частину від іншої 1/2 частини у спадковому майні, яку вона ділить разом із сином позивачем ОСОБА_1 .

Скаржник не наводив обґрунтованих мотивів та доказів на спростування цього факту, а посилання на те, що позивачем не доведено його права на спадкування після ОСОБА_3 колегія суддів не може прийняти до уваги, зазначивши про безпідставність таких доводів.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач, який є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , має право на 1/4 частину від 1/2 частини спадщини, що за відомостями відповідача складає 161 000,63 грн.

Враховуючи вказане є безпідставними доводи скарги про те, що задоволення позовних вимог позивача є недоведеними та необгрунтованими, тоді як на спростування встановленого факту родинних відносин та визнання за позивачем права власності на частину у спадщині у визначений відповідачем період скаржником доказів не надавалось як суду першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про повне задоволення позову, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Скаржник не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 17 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна