КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №552/2393/23
Провадження № 6/552/239/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.,

При секретарі Цимбалюк І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,-

В С Т А Н О В И В:

18.09.2025 року до Київського районного суду м.Полтави надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. В поданні просив суд визначити частку боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні земельна ділянка площею 0,0653 га з кадастровим номером :00:003:0064, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30) у розмірі частини.

В судове засідання сторони не з`явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 443 ЦПК України, неявка сторін і заінтересованих осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд, дослідивши матеріали подання, вважає, що подання підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, перебуває виконавчий лист, виданий 11.09.2023 року Київським районним судом м. Полтави у справі №552/2393/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» суму заборгованості за кредитним договором № від 06.03.2020 року в розмірі 168 101,91 грн., 2 684,00 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього: 180 785,91 грн.

12.08.2024 року заявником винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75775131 та , згідно вимог чинного законодавства, винесено також постанову про стягнення з боржника основної винагороди та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

На виконання вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2024 ВП № 75775131 направлена боржнику рекомендованим поштовим відправленням №252 на адресу, що зазначена у виконавчому документі АДРЕСА_2 .

Надалі, поштове відправлення № 252 повернулося на офіс приватного виконавця, як таке, що не вручене адресату, з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».

В ході проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 75775131, на

підставі повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 від 11.07.2025року встановлено, що боржник ОСОБА_1 з 15.10.2010 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 .

Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Якименко О.В. за реєстровим номером 2097, ОСОБА_1 , за згодою дружини ОСОБА_2 , набув у власність та на разі є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0064 площею 0,0653 га для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30).

Зазначене також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною першою статті 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких умов, вищевказане майно, а саме земельна ділянка площею 0,0653 га з кадастровим номером :00:003:0064, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, а частки співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рівними, тобто по 1/2 у кожного співвласника.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно приписам ст. 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилом ч 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 85, 87 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

У постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 643/16464/17 (провадження № 61-4405) Верховний Суд, виходячи із обставин справи, вважав за можливе за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, визначивши ідеальну частку боржника у спільній сумісній власності.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231/16-ц (ЄДРСРУ № 87393444) зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

З урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна;у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства. При розгляді подання державного виконавця в порядку ст.443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу.

Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі майна на реалізацію, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств. Установ, організацій, посадових чи службових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а також узгоджується з положеннями національного законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення.

З урахуванням зазначеного подання є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного, відповідно до статей 4, 13, 15, 23, 81, 247, 258, 259-261, 354, 443 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Подання задовольнити.

Визначити частку боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні земельна ділянка площею 0,0653 га з кадастровим номером :00:003:0064, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30) у розмірі частини.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала виготовлена 02.10.2025 року.

Головуючий Т.В.Турченко