Справа № 182/7948/21
Провадження № 2/0182/781/2025
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
30.09.2025 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовною заявою Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про припинення договору поруки -
В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про припинення договору поруки.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року в задоволенні позовних вимог Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про припинення договору поруки було задоволено.

22 серпня 2025 року Кредитна спілка «Самара», не погодившись з вищевказаним рішенням суду, подала апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року було вирішено цивільну справу за апеляційною скаргою КС «Самара» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року по цивільній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про припинення договору поруки повернути до суду першої інстанції для належного оформлення.

При цьому, підставою для повернення вищевказаної цивільної справи до суду першої інстанції було те, що, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, встановлено, що висновки місцевого суду в резолютивній частині рішення про задоволення зустрічного позову не містять повної інформації щодо спірних правовідносин, а саме: не зазначено сторони договору поруки, дату його укладення, номер договору, предмет договору.

Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює й додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В свою чергу, однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією, згідно ст.129 Конституції України.

В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу, виключно, в межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та, в порушення принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Так, Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, в ході розгляду цивільної справи за позовом Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про припинення договору поруки, всебічно, повно, об`єктивно були досліджені наявні у справі докази, в результаті чого дали суду підстави для ухвалення рішення по даній справі.

При цьому, з урахуванням поданих документів відповідачами за первісним позовом, суд прийшов до висновку, що сумніву не викликає той факт, що відповідачі суму боргу сплатили, що свідчить про те, що боргове зобов`язання було виконано в повному обсязі та має для сторін певні юридичні наслідки. Тому, беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до переконання про необхідність відмови у задоволенні позову Кредитній спілці «САМАРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, внаслідок чого в резолютивній частині рішення було зазначено, що зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про припинення договору поруки слід задовольнити.

Однак, суд, при ухваленні рішення у даній справі в частині задоволення зустрічного позову, не вказав повної інформації щодо спірних правовідносин, а саме: не зазначив сторони договору поруки, дату його укладення, номер договору, предмет договору.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне усунути даний недолік та доповнити рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року реквізитами, які є обов`язковими.

Керуючись ст.ст.258-259, 265, 270, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Самара» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про припинення договору поруки, виклавши резолютивну частину рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року в наступній редакції:

«Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Самара», треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про припинення договору поруки задовольнити.

«Визнати таким, що є припиненим, договір поруки № 23/19 від 23 січня 2019 року, укладений з Кредитною спілкою «Самара» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ».

На додаткове рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал