КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 вересня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І. в м. Київ 17 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, просила встановити факт неправильності актового запису про народження ОСОБА_3 № 25 від 02 липня 1947 року, в якому прізвище батька заявниці зазначено « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_5 », внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 25 від 02 липня 1947 року, змінивши прізвище батька з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Заяву мотивувала тим, що є донькою ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою про народження НОМЕР_1 , ОСОБА_7 є уродженцем України та народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записом акта про народження № 25. До запису акту про народження № 25 батька заявниці було внесено наступну інформацію про прізвище: дитина ОСОБА_3 , батьками дитини є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Отже, при внесенні інформації до запису акту про народження (акту цивільного стану про народження) було допущено помилку у родовому прізвищі дитини: літери «Д» замість вірної «Т», що вбачається з самого актового запису, крім того, зі слів покійного батька заявниці, також в даному акті були допущені помилки при його складанні написання літери «Е» замість вірної «А», оскільки правильне прізвище українською мовою звучить як ОСОБА_5 , а не ОСОБА_4 .

Отже, родове прізвище заявниці в паспорті громадянина України записано без помилок, однак наявні дві помилки у родовому прізвищі батька заявниці, а саме «Е» замість вірної «А» та літери « Д » замість вірної « Т ».

02 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського відділу ДРАЦС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) із заявою про виправлення помилки у родовому прізвищі. Дана заява подавалася нею з метою приведення родового прізвища батька у відповідність. Однак 24 липня 2024 року вона отримала відмову від заінтересованої особи у виправленні помилки в родовому прізвищі. Отже заявник самостійно, без звернення з цією заявою до суду, не може виправити помилки у родовому прізвищі батька та отримати належний акт цивільного стану.

В зв`язку з тим, що заявник вважає свої цивільні права на родове прізвище батька порушеними, вона змушена звернутися з цією заявою до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладала фактичні обставини та нормативно-правове обґрунтування (положення ст. 293, 315 ЦПК України, правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 13 грудня 2023 року в справі № 290/1005/22, Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 466/1150/18, від 13 березня 2019 року в справі № 466/1150/18, від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18, ст. 49 ЦК України, ст. 6, 9, 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», положення Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 зі змінами, правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року № 290/1005/22), зазначені нею у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вказувала, що суд першої інстанції залишив без задоволення її заяву лише з тих підстав, що заявник не зверталася (не надала докази) у досудовому порядку із заявою про внесення виправлень щодо свого батька до заінтересованої особи.

Наголошувала, що ст. 315 - 319 ЦПК України не передбачають обов`язку заявника звертатися у досудовому порядку до органів державної влади задня встановлення факту, що має юридичне значення.

Тобто, погодження ЦПК України не містять імперативності для заявника перед зверненням до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, звертатися до будь-якого органу державної влади та місцевого самоврядування та отримання відмови від такого органу або у подальшому звернутися до суду.

Більш того, той факт, що заявник не надала доказів того, що зверталась до органів РАЦСу із заявою про внесення виправлень до актового запису про народження її батька та отримала відмову компетентного органу, не може бути підставою для залишення заяви без задоволення, оскільки заявниця звернулася до Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві (ЦМУМЮ у м. Київ) із заявою про виправлення помилки у своєму родовому прізвищі. Однак вона отримала відмову від заінтересованої особи у виправленні помилки в своєму родовому прізвищі.

Тобто, якби заявниця звернулася до Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві (ЦМУМЮ у м. Київ) із заявою про виправлення помилки у родовому прізвищі батька, то все одно б отримала відмову компетентного органу через неможливість витребувати належним чином засвідчену копію актового запису про народження № 19 від 08 лютого 1985 року з компетентного органу російської федерації через припинення застосування міжнародних договорів у період військового конфлікту.

Отже, у конкретній ситуації заявник не була зобов`язана надавати докази неможливості у досудовому порядку виправити помилку у родовому прізвищі батька через ідентичність ситуації, яка склалася із неможливістю виправлення помилки у родовому прізвищі самої заявниці.

Тому покладення судом в обов`язок заявниці звернутися до компетентного органу в досудовому порядку із заявою про виправлення помилки у родовому прізвищі батька є необґрунтованим і незаконним, оскільки матеріалами справи доводиться, що заявниця у будь-якому випадку отримала б відмову від компетентного органу, а самими положеннями ЦПК України не встановлено вимоги про необхідність в досудовому порядку звертатися до органів державної влади задля встановлення факту, що має юридичне значення.

Вказувала, що своїми діями суд першої інстанції порушив права та законні інтереси заявниці щодо встановлення факту, що має юридичне значення, шляхом створення додаткових вимог до змісту заяви та дії заявниці, які б мали передувати її зверненню до суду.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту неправильності актового запису про народження ОСОБА_3 № 25 від 02 липня 1947 року, в якому прізвище батька заявниці зазначено « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_5 », внесення зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , змінивши прізвище батька з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », суд першої інстанції встановив, що прізвище баби та діда заявниці по лінії батька було « ОСОБА_4 » в актовому записі про народження № 25 від 02 липня 1947 року, а докази, що прізвище батька заявниці при народженні було « ОСОБА_5 », відсутні. При цьому суд прийшов до висновку, що заявником не доведено, як порушено її право та чи існують перешкоди для реалізації нею особистих немайнових чи майнових прав, що можуть бути усунуті в зв`язку із встановленням судом такого факту.

Апеляційний суд погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що батько заявниці ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками записані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Зазначені відомості записані в актовому записі про народження № 25 від 02 липня 1947 року ОСОБА_3 (а. с. 9).

28 червня 1962 року повторно було видано свідоцтво про народження на підставі актового запису громадянського стану № 25 від 02 липня 1947 року, у якому зазначено, що « ОСОБА_12 » народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками записані « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 » (а. с. 11).

17 березня 1979 року « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_13 » зареєстрували шлюб, актовий запис № 16, прізвище дружини « ОСОБА_5 » (а. с. 12).

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані « ОСОБА_14 » та « ОСОБА_15 », актовий запис № 19 від 08 лютого 1985 року. Зазначені відомості записані у довідці про народження від 29 квітня 2022 року № НОМЕР_1 (а. с. 8).

Паспорт громадянина України НОМЕР_2 виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 14 - 16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 помер в с. Улькан Казачінско-Лєнского району Іркутської області, росія (а. с. 13).

Згідно листа Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 24 липня 2024 року №1597/21.1-87, ОСОБА_1 зверталась з заявою про внесення виправлень до її актового запису про народження, проте отримала відмову через неможливість витребувати належним чином засвідчену копію актового запису про народження № 19 від 08 лютого 1985 року з компетентного органу російської федерації через припинення застосування міжнародних договорів у період військового конфлікту (а. с. 17 - 20).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено

із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими ж критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Відповідно до положень статті 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його в адміністративному та/або судовому порядку.

Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду.

Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 290/1005/22 (провадження № 61-2772св23), які були належно враховані судом першої інстанції і на які в апеляційній скарзі посилається сама ОСОБА_1 .

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт неправильності актового запису про народження ОСОБА_3 № 25 від 02 липня 1947 року, в якому прізвище батька заявниці зазначено « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_5 », та внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 № 25 від 02 липня 1947 року, змінивши прізвище батька з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Згідно зі статями 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції встановив, що прізвище баби та діда заявниці по лінії батька було «ОСОБА_4», в актовому записі про народження № 25 від 02 липня 1947 року прізвище її батька було записане « ОСОБА_4 », і вірно визначився з тим, що наявна помилка у написанні прізвища батька заявниці, оскільки його прізвище визначається за прізвищем його батьків і мало бути записане як « ОСОБА_4 ».

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, оскільки доказів того, що прізвище батька заявниці при його народженні було «ОСОБА_5», нею надано не було, про що правомірно зазначено судом першої інстанції.

Суд першої інстанції вірно виснував, що заявницею не доведено, які, як саме та ким порушені її права. Не підтверджено заявником й того, що дійсно існують певні перешкоди для реалізації нею особистих немайнових чи майнових прав.

Отже, доводи ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Таким чином, встановивши в результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, наявних у справі, про відсутність належних та допустимих доказів належності батьку заявниці прізвища « ОСОБА_5 », а також, що заявниця в установленому законом порядку перед зверненням до суду з даною заявою подавала до органів РАЦСу заяву про внесення виправлень до актового запису про народження її батька та отримала відмову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про відмову в задоволенні заяви.

Такі висновки суду першої інстанції зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції залишив без задоволення її заяву лише з тих підстав, що заявник не зверталася (не надала докази) у досудовому порядку із заявою про внесення виправлень щодо свого батька до заінтересованої особи, спростовуються змістом мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Разом із тим, ОСОБА_1 , вказуючи на порушення своїх цивільних прав, просила внести зміни не у власний актовий запис про народження, а у актовий запис про народження батька, тобто від встановлення факту, який вона просить встановити, виникнення, зміна або припинення її особистих прав на родове прізвище не залежить.

За даних обставин, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що покладення судом в обов`язок заявниці звернутися до компетентного органу в досудовому порядку із заявою про виправлення помилки у родовому прізвищі батька є необґрунтованим і незаконним, оскільки матеріалами справи доводиться, що заявниця у будь-якому випадку отримала б відмову від компетентного органу.

Повторне викладення в апеляційній скарзі обставин, зазначених у заяві, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги, не становить підставу для скасування рішення та задоволення необґрунтованої і не підтвердженої належними доказами заяви.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, незгоди з судовим рішенням і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.