Справа № 541/1907/25
Номер провадження 2/541/1024/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 вересня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

відповідача ОСОБА_1 та її представника Данильчук С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

16 травня 2025 року на адресу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29.03.2017 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту №630583313 відповідач запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 29.03.2017 року банк прийняв пропозицію відповідача на укладення договору страхування, шляхом підписання заяви (акцепту) №248.630583313.111 про прийняття пропозиції. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №630583313 від 29 березня 2017 року в розмірі 90 898,61 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7735,54 грн.

02.06.2025 представник відповідача адвокат Данильчук С.Г. направив на адресу суду відзив на позовну заяву. Пояснив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Згідно з даними банківської виписки, які відповідач самостійно проаналізувала та розрахувала, за весь період користування кредитним лімітом вона отримала 502 559,47 грн, а повернула 503 088,55 грн. Таким чином, всі кошти, які були фактично отримані за кредитом, вже повернуті в повному обсязі. Окрім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором у заявленому ним розмірі. Надана банком виписка нарахування комісії за розрахунково-касове обслуговування є безпідставною, оскільки оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної лінії від 29.03.2017 року та анкета-заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» від 29.03.2017, не містять пункту про встановлення будь-якої комісії, чим порушені вимоги чинного законодавства щодо ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування». Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом у відповідача станом на 18.04.2023 існує заборгованість за кредитом №630583313 в розмірі 90 898,61 грн, з яких: 49 230,37 грн прострочене тіло кредиту, 7478,09 грн відсотки за користування кредитом, 32 075,44 грн тіло кредиту, 2114,71 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість). З виписки по рахунку за кредитною карткою відповідача за період з 03.04.2017 року по 18.04.2023 року вбачається, що банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за комісію за РКО (розрахунково-касове обслуговування), що включає обслуговування основної картки (щомісячно від суми заборгованості на кінець розрахункового періоду) та нарахування комісії за розстрочку на загальну суму 61 087,02 грн, розмір якої зараховано як заборгованість за тілом кредиту та відсотками. Також, відповідач вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (а.с. 50-56).

02.06.2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява адвоката Данильчука С.Г. в інтересах ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк». Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 18 вересня 2025 року в прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви разом із первісним позовом відмовлено, з роз`ясненням права звернутися з такими вимогами до суду з окремим позовом у порядку цивільного судочинства.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі (а.с. 4).

Відповідач ОСОБА_1 з`явилася в судове засідання, проти позову заперечувала та просила суд відмовити в задоволенні вимог АТ «Сенс Банк» на підставі викладених у відзиві доказів. Представник відповідача адвокат Данильчук С.Г. суду в своїх поясненнях доводив обґрунтованість положень відзиву на позовну заяву та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 29 березня 2017 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» були підписані оферта на укладення угоди про надання кредиту, акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, паспорт споживчого кредиту, графік платежів тощо, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредитний ліміт в розмірі 200 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 24,00% річних, строк кредитування 12 місяців (а.с. 7-8, 10 зворот - 11).

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки по особовому рахунку, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 18 квітня 2023 року утворилася заборгованість за договором в сумі 90 898,61 грн., з яких: 49 230,37 грн. прострочене тіло кредиту, 7478,09 грн. відсотки за користування кредитом, 32 075,44 грн. тіло кредиту, 2114,71 грн. овердрафт (несанкціонована заборгованість) (а.с. 6, 14-21).

Розрахунково-касове обслуговування це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Дослідивши докази надані позивачем, судом встановлено, що розміри плат та комісій за угодою у порівнянні з розміром процентів та отриманого розміру кредиту не можна визнати справедливими та розумними.

АТ «Сенс Банк» не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату.

Водночас, у кредитному договорі, укладеному сторонами, не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно, згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Оскільки умови угоди в частині щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними, а стягнення процентів за овердрафт не передбачені кредитним договором, то вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі до задоволення не підлягають.

Так, судом встановлено, що банк стягнув з позичальника за комісією РКО в період з 03.04.2017 по 18.04.2023 61 087,02 грн. Враховуючи безпідставність нарахування та списання грошових коштів за комісію розрахунково-касового обслуговування, загальна сума заборгованості підлягає зменшенню на указану суму.

Також, як указано вище, в матеріалах справи відсутній погоджений сторонами та підписаний договір, який би передбачав умови нарахування овердрафту. Дана умова є істотною умовою для кредитного договору. Овердрафт позивач зазначає як несанкціоновану заборгованість.

Позивачем було стягнуто з відповідача овердрафт після 25.04.2018 у розмірі 50 459,85 грн. На переконання суду, стягнення з відповідача заборгованості в частині овердрафту (несанкціонованої заборгованості) у вказаному розмірі є також безпідставною, оскільки правомірність її нарахування не підтверджується умовами кредитного договору.

Надання овердрафту та його умови, зокрема розмір ліміту та порядок погашення, мають бути чітко визначені у кредитному договорі. Якщо в договорі немає положень про овердрафт, то банк не має права надавати його та стягувати кошти, як за овердрафтом.

Крім цього, як зазначено вище банк проводив нарахування відповідачу комісії РКО, а сплачені позичальником грошові кошти в рахунок погашення кредиту спрямовувались на погашення суми нарахованої комісії РКО, що могло призвести до збільшення суми овердрафту. Відповідно до частини шостої статті Закону України «Про споживче кредитування», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. В матеріалах справи відсутній договір/пункт договору укладений між позичальником і банком, який містить умови про нарахування овердрафту, а тому нарахована сума овердрафту в розмірі 50 459,85 грн. була стягнута з позичальника незаконно.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість ОСОБА_1 перед товариством становить 90 898,61 гривень, та складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 32 075,44 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 7478,09 гривень, 49 230,37 гривень простроченого тіла кредиту та овердрафту в розмірі 2114,71 гривень.

Позивачем неправомірно здійснене нарахування комісії РКО в сумі 61 087,02 грн та овердрафту в сумі 50 459,85 грн, що загалом становить 111 546,87 грн (61 087,02 + 50 459,85 = 111 546,87) та перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідача та яка, згідно указаного розрахунку складає 106 726,09 грн., таким чином така складова заборгованості, як тіло кредиту відповідачем погашена у повному обсязі.

Щодо відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача, то за наявними в матеріалах справи документами, суд позбавлений можливості здійснити їх нарахування та/або перевірити вірність їх нарахування стороною позивача.

Судом встановлено, що суми внесених відповідачем коштів позивач спрямовував на сплату комісії РКО та погашення овердрафту.

Умовами укладеної сторонами Угоди визначений розмір процентної ставки 24% (фіксована). В Оферті визначені умови сплати платежів: обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Пунктом 3.5. Оферти передбачено комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 0 грн. Зміна розміру комісії відбувається згідно п. 11.1 Договору, діючий розмір комісії на момент настання відкладальної обставини застосовується згідно діючого розміру комісії, що вказаний в Додатку №4 до Договору (а.с. 7). Проте, сам Додаток №4 до матеріалів справи не долучений.

Щодо підписаних відповідачем анкети-заяви, акцепту, оферти, договору добровільного страхування (а.с. 7-8, 10 зворот - 11), то слід зазначити наступне.

Указані документи не можуть в повній мірі слугувати підтвердженням узгодження між сторонами умов кредитного договору виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту.

Позивачем не долучено до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту. Таким чином, не ознайомлення боржника з паспортом споживчого кредиту, що є обов`язковим документом відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», свідчить про порушення кредитодавцем встановленої законом процедури укладення договору, оскільки надані лише оферта, акцепт та анкета-заява не можуть підтвердити належне інформування споживача про істотні умови кредитування.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №393/126/20 від 23.05.2022 року.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, АТ «Сенс Банк» не доведено позов, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком (статті 12, 13, 81 ЦПК України).

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем не було доведено розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати на його користь не відшкодовуються.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До матеріалів справи долучено лише договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025, який підтверджує намір сторін укласти договірні відносини між позивачем та адвокатським об`єднанням. Проте інші обов`язкові для відшкодування витрат на правничу допомогу документи, зокрема, акти приймання-передачі наданих послуг, платіжні доручення або квитанції про їх оплату, детальний опис виконаних робіт адвоката, відсутні.

Спираючись на чинне законодавство України та усталену судову практику, можна стверджувати, що лише надання договору про надання правничої допомоги без інших підтверджуючих документів (таких як акти приймання-передачі послуг, платіжні документи, детальний опис виконаних робіт) не є достатньою підставою для стягнення витрат на правничу допомогу.

Оскільки позивачем не надано таких доказів, а лише укладено договір про надання послуг, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу немає, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України та усталеній судовій практиці.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 144, 263-265, 274-279, 280, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя: О. А. Городівський