ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2025 року м. Кропивницький

справа № 705/2159/19

провадження № 22-ц/4809/1508/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роменський Дмитро,

заінтересована особа Приватне підприємство «Центр-монтаж-енерго»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою Коркіяйнен Оксани Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 23 липня 2025 року вскладі судді Сивоконя С.С. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст скарги

В липні 2025 року ОСОБА_2 , яка представляє інтереси ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою та просила:

-визнати протиправною бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роменського Дмитра щодо невиконання приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» під час розгляду скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 30 червня 2025 року;

-зобов`язати директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роменського Дмитра розглянути скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 30 червня 2025 року в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадженя» та прийняти рішення у визначеному законом порядку.

Скарга мотивована тим, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року визнано незаконним та скасувано Наказ від 03.07.2019 № 25 приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО».

Стягнуто з Приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року по 17 березня 2025року в розмірі 346882,80 грн. (триста сорок шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 80 коп), з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

24.04.2025 постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Паливодою О.П. відкрито виконавче провадження №77895710 та надано боржнику 3 дні для виконання рішення суду.

30.06.2025 представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано скаргу в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 10.07.2025 за підписом директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роменського Дмитра надано відповідь, яка є доказом невиконання вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не розглянуто скаргу в порядку статті 74 Закону, розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5) та не прийнято рішення у передбаченому законодавством порядку.

Директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Д. Роменський не виконав вимоги законодавства, що необхідно вважати протиправно бездіяльністю.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 23 липня 2025 року відмовлено в прийнятті скарги представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 22.07.2025.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є виконавцем у виконавчому провадженні №77895710, також він не є іншою посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, скаржник в даному випадку не має права звертатися до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, визначеного розділом 7 ЦПК України.

Цей спір належать до юрисдикції адміністративних судів, і його слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Скаржник має право звернутися до адміністративного суду якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушені її права, свободи або законні інтереси.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 23 липня 2025 року та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Д.Роменський не виконав вимоги законодавства, що необхідно вважати протиправною бездіяльністю.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є контролюючим органом державної виконавчої служби.

Висновок суду першої інстанції про те, що директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не є іншою посадовою особою органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, не відповідає нормам матеріального права.

Абзацом 4 ч 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу Коркіяйнен Оксани Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 23 липня 2025 року без змін.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, Коркіяйнен Оксана Сергіївна, яка представляє інтереси ОСОБА_1 ,підтримала доводи апеляційної скарги, представник ПП «Центр-монтаж-енерго» адвокат Моспан В.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи вразі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Згідно з ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та з його примусовим виконанням.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша статті 287 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з пунктами 1, 3, 5 Положення про Департамент ДВС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2005 року № 711, Департамент є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мін`юсту та підпорядковується йому. Основним завданням Департаменту є участь у реалізації державної політики у сфері примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Департамент відповідно до покладених на нього завдань: організовує своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень у порядку, встановленому законодавством; здійснює керівництво органами державної виконавчої служби, а також фінансове, матеріально-технічне та нормативно-методичне забезпечення їх діяльності; розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань організації виконання рішень та діяльності органів державної виконавчої служби, а також проводить їх правову експертизу; узагальнює практику застосування законодавства з питань організації виконання рішень та діяльності органів державної виконавчої служби, розробляє пропозиції щодо його вдосконалення і вносить їх на розгляд Міністра юстиції; організовує ведення статистичної звітності органів державної виконавчої служби та узагальнення практики державних виконавців щодо виконання окремих рішень; організовує ведення діловодства та архіву, контролює стан діловодства в органах державної виконавчої служби; забезпечує представництво інтересів органів державної виконавчої служби у судах; виконує інші функції, що випливають з покладених на нього завдань.

Отже, директор Департаменту ДВС МЮУ є суб`єктом владних повноважень, його дії, що оскаржуються, не пов`язані з прийняттям будь-яких рішень під час вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду, а стосуються здійснення ним як органом державної влади владних управлінських функцій, що виключає можливість розгляду вказаного спору в порядку цивільного судочинства.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року в справі №552/1811/15-ц (провадження №61-15215ск20).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд порушив норми процесуального права щодо визначення судової юрисдикції цієї справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Коркіяйнен Оксани Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 23 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24.09.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко