Справа №504/4478/18
Провадження №2/504/112/25
Доброславський районний суд Одеської області
01.08.2025с-ще Доброслав
Доброславський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенко В.К.,
секретаря- Ориник М.В.,
ВСТАНОВИВ:
Житловий будинок, який складається з одного будинку з цегли, зазначеного під літерою «А», з підвалами пд (А), пд (а), мансардою манс, верандою а, вбиральні -Б, огорожі № 1, воріт № 2,3, відмостки -1, підпорних стінок № 4, загальною площею 110 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю Іпотекодавця на підставі договору дарування нерухомого майна від 14.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 559, право власності за яким зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно 28 березня 2003 року за № 494072.
Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних (електронних) торгах з визначенням початкової (стартової) ціни на рівні, не нижчому за звичайні (ринкові, дійсні) ціни на такий вид нерухомого майна, на підставі оцінки проведеної виконавцем в межах процедури виконавчого провадження.
Також позивач просить стягнути х відповідачів судовий збір.
За умовами договору позичальнику надано кредит в сумі 155000 грн.
Відсоткова ставка становила 21,3% річних за користування кредитними коштами.
10.04.2012 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, який посвідчений Марченко О.М. приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрований у реєстрі за № 260.
В іпотеку передано вищевказане нерухоме майно.
Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 794/13 за позовом ПАТ «УніверсалБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в сум і 134051,92 грн., з яких 116249,96 грн. заборгованість по тілу кредиту, 16831,26 грн. відсотки за користування кредитом, 970,70 грн. пеня, витрати пов`язані з вирішення третейського спору в сумі 1740,52 грн., та 243,60 грн.

Дніпровським районним судом міста Києва 25.042014 року видано виконавчі листи на виконання вказаного рішення Третейського суду.

02.11.2015 року Комінтернівським районним судом Одеської області у справі № 504/2523/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УніверсалБанк» борг за кредитним договором з урахуванням всієї простроченої заборгованості в сумі 73840,64 грн., з яких 45827,49 грн. заборгованість за відсотками, 27654,15 грн. заборгованість з пені.

Постановами державного виконавця Лиманського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 31.01.2018 року, які видані в межах виконавчих проваджень ВП № 52711765, ВП № 51164145, виконавчі документи видані судами на виконання вказаних вище рішень повернуті стягувачу без виконання, оскільки за боржниками не зареєстровано іншого рухомого та/чи нерухомого майна, а в житловому будинку, який є предметом іпотеки зареєстровані неповнолітні діти.

Реєстрація дітей здійснена 20.08.2013 року та 10.09.2013 року без погодження з іпотекодержателем.

Відповідачі свою правову позицію з приводу позову суду не надали.

У судове засідання сторони не з`явились, сповіщені про дату, час та місце його проведення.

Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Судом враховано тривалість перебування справи на розгляді, вжиті заходи сповіщення (повідомлення) відповідачів, тому вважав доцільним розглядати справу за наявними у ній доказами в заочному порядку.

Встановлені судом фактичні обставини та висновки суду.

Судом встановлено, що 10.04.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № BL 13698.

За умовами договору позичальнику надано кредит в сумі 155000 грн.

Відсоткова ставка становила 21,3% річних за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 10.04.2012 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № BL 13698 -П, за яким поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати в повному обсязі за вказаним кредитним договором 10.04.2012 року № BL 13698.

10.04.2012 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, який посвідчений Марченко О.М. приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрований у реєстрі за № 260.

В іпотеку передано Житловий будинок, який складається з одного будинку з цегли, зазначеного під літерою «А», з підвалами пд (А), пд (а), мансардою манс, верандою а, вбиральні -Б, огорожі № 1, воріт № 2,3, відмостки -1, підпорних стінок № 4, загальною площею 110 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю Іпотекодавця на підставі договору дарування нерухомого майна від 14.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 559, право власності за яким зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно 28 березня 2003 року за № 494072.

Земельну ділянку цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», на якій розташований житловий будинок загальною площею 110 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1171 га, кадастровий номер :02:001:0674, яка належить на праві власності Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 516777, який виданий відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області на підставі рішення ХХVIII сесії Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 03.02.2006 року № 342-ІV та рішення Олександрівської сільської ради Одеського району Одеської області від 06.08.2010 року № 457 V.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 794/13 за позовом ПАТ «УніверсалБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в сум і 134051,92 грн., з яких 116249,96 грн. заборгованість по тілу кредиту, 16831,26 грн. відсотки за користування кредитом, 970,70 грн. пеня, витрати пов`язані з вирішення третейського спору в сумі 1740,52 грн., та 243,60 грн.

Дніпровським районним судом міста Києва 25.042014 року видано виконавчі листи на виконання вказаного рішення Третейського суду.

02.11.2015 року Комінтернівським районним судом Одеської області у справі № 504/2523/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УніверсалБанк» борг за кредитним договором з урахуванням всієї простроченої заборгованості в сумі 73840,64 грн., з яких 45827,49 грн. заборгованість за відсотками, 27654,15 грн. заборгованість з пені.

Постановами державного виконавця Лиманського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 31.01.2018 року, які видані в межах виконавчих проваджень ВП № 52711765, ВП № 51164145, виконавчі документи видані судами на виконання вказаних вище рішень повернуті стягувачу без виконання, оскільки за боржниками не зареєстровано іншого рухомого та/чи нерухомого майна, а в житловому будинку, який є предметом іпотеки зареєстровані неповнолітні діти.

Реєстрація дітей здійснена 20.08.2013 року та 10.09.2013 року без погодження з іпотекодержателем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Ст. 39 Закону України Про іпотеку передбачає можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України Про іпотеку реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України Про виконавче провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

На сьогодні, почастішали випадки зловживання боржниками своїми процесуальними правами та створення штучних перешкод для повного виконання судових рішень.

Одним із таких способів перешкоджання звернення стягнення на нерухоме житлове приміщення боржника, в тому числі об`єкти обтяжені іпотекою, є реєстрація в такому приміщенні місця проживання дитини, як правило не члена сім`ї боржника.

В органах уповноважених на виконання судових рішень склалася неоднозначна практика щодо передачі на реалізацію вказаних приміщень.

В переважній більшості, керуючись статтею 18 Закону України Про охорону дитинства, пункту 28 Розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, посадові особи органів державної виконавчої служби не розпочинають примусове звернення стягнення на нерухоме майно посилаючись на відсутність дозволу органу опіки та піклування.

Такі дії органів державної виконавчої служби порушують принцип обов`язковості судових рішень, зачіпають інтереси стягувачів, суперечать законодавству України та сформованій судовій практиці.

У пункті 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, «що згідно зі статтею 32 Цивільного кодексу України, статтею 177 Сімейного кодексу України та статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з підпунктом 3.1 пункту 3 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, а також осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів.

У зв`язку з наведеним необхідно виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду про звернення стягнення, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому право користування належить малолітній дитині, не потрібен.

Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів.

Зазначена позиція підтверджується також матеріалами судової практики, а саме: ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 вересня 2015 року у справі 6-39908св14; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 липня 2015 року у справі №6-8741св15; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 5 лютого 2014 року №6-45859св13; постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 761/4494/13-ц; постановою Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №367/2506/15-ц.

Окрім цього, необхідно відзначити, що у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №367/2506/15-ц суд зазначає, що згідно із частинами першою, другою статті 39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно постанови Верховного Суду від 20.06.2018 року по справі №189/224/15-ц під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Тобто особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Таким чином наявність факту реєстрації дітей в предметі іпотеки не означає автоматичну неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

У цій справі діти були зареєстровані за адресою житлового будинку, який є предметом іпотеки після укладення договору іпотеки, без згоди на то іпотекодержателя, тобто на шкоду іпотекодержателю, що унеможливлювало реалізацію предмета іпотеки в межах виконавчого провадження без відповідної додаткової оцінки суду.

Таким чином у цій справі реєстрація дітей не є перешкодою у вирішенні питання звернення стягнення на іпотечне майно.

Щодо суті.

Звертаючись до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк обґрунтовував свої вимоги невиконанням позичальником обов`язків за кредитним договором у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання.

І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

Також слід зазначити, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором на час розгляду справи судом не погашена.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції безумовно враховано, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Законом України від 242 травня 2022 року №2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який продовжено і на час розгляду справи.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексуУкраїни та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Враховуючи, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Судові витрати:

Згідно платіжного доручення № 1780/3 від 11.09.2018 року позивач сплатив судовий збір в сумі 1762,00 грн., який підлягає стягнення з відповідачів в рівних частках на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ПАТ «Універсал Банк» , юридична адреса: 04114; м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, до ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором, стягнення судового збору, - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № BL 13698 від 10.04.2012 року у розмірі 210252 грн., з яких прострочена заборгованість по кредиту становить 116249,96 грн., заборгованість за відсотками становить 62658,75 грн., пеня становить 28624,85 грн., витрати, які пов`язані із розглядом справи Третейським судом у розмірі 1740,52 грн., судові витрати в сумі 243,60 грн. та 734,80 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки:

Житловий будинок, який складається з одного будинку з цегли, зазначеного під літерою «А», з підвалами пд (А), пд (а), мансардою манс, верандою а, вбиральні -Б, огорожі № 1, воріт № 2,3, відмостки -1, підпорних стінок № 4, загальною площею 110 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю Іпотекодавця на підставі договору дарування нерухомого майна від 14.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 559, право власності за яким зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно 28 березня 2003 року за № 494072.

Земельну ділянку цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», на якій розташований житловий будинок загальною площею 110 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1171 га, кадастровий номер :02:001:0674, яка належить на праві власності Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 516777, який виданий відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області на підставі рішення ХХVIII сесії Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 03.02.2006 року № 342-ІV та рішення Олександрівської сільської ради Одеського району Одеської області від 06.08.2010 року № 457 V.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних (електронних) торгах з визначенням початкової (стартової) ціни на рівні, не нижчому за звичайні (ринкові, дійсні) ціни на такий вид нерухомого майна, на підставі оцінки проведеної виконавцем в межах процедури виконавчого провадження.

Зупинити виконання рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» , юридична адреса: 04114; м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19 судовий збір в сумі 1762,00 грн. в рівних частках.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя В. К. Барвенко