Провадження № 2/206/2945/25
УХВАЛА

29 вересня 2025 року м. Дніпро

Суддя Самарського районного суду міста Дніпра Плінська А.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрасова Світлана Іванівна про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

На підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року про передачу справу за підсудністю до Самарського районного суду міста Дніпра надійшли матеріали вищевказаної цивільної справи.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись з позовною заявою до суду просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру площею 41,86 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та на квартиру площею 66,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшої реєстрації їх у відповідних державних реєстрах.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовну заяву слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з абз. 4 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік`з 01.01.2025 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 3028 грн.

Позивач при зверненні до суду з позовом заявив вимогу майнового характеру та сплатив судовий збір у розмірі 2000,00 грн., виходячи із ціни позову 200000,00 грн.

Позивач зазначаючи в позовній заяві ціну позову щодо заявленої майнової вимоги в розмірі 200000,00 грн., виходив із орієнтовної вартості майна з урахуванням площі об`єктів.

Суд звертає увагу на те, що ціна даного позову щодо заявленої майнової вимоги визначається вартістю майна. Вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач.

Разом із тим, матеріали позовної заяви не містять висновку (оцінки) про вартість спірного майна, станом на день подання позовної заяви, що в свою чергу унеможливлює перевірку судом розміру судового збору, належного до сплати відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» на підтвердження оцінки проведеної оцінки майна складається звіт (акт про оцінку майна).

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Датою оцінки є дата, станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна:положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (ч. 1ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Крім того, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25 червня 2021 року №1097 введено в експлуатацію єдину базу даних звітів про оцінку з модулем електронного визначення оціночної вартості, сервісом послуги електронного визначення оціночної вартості та автоматичного формування електронних довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості (https://evaluation.spfu.gov.ua).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача.

Отже, суд не наділений правом визначати ціну позову, у зв`язку з чим позивач повинен надати суду оцінку (висновок про дійсну/ринкову вартість) об`єктів спірного майна станом на день подання позовної заяви, та сплатити судовий збір за подання вимоги майнового характеру у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, слід зауважити, що ст. 175 ЦПК України визначено, що саме у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, і саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Тобто визначення кола відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Отже законодавець поклав саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

Однак, як вбачається з позовної заяви позивач у суб`єктному складі не вказав до кого пред`явлений його позов, тобто не визначив хто є відповідачем по справі.

При розгляді справи в суді вважається, що сторони є належними.

Належними сторонами в цивільній справі є особи, відносно яких є дані про те, що вони можуть бути суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Під час прийому позовної заяви до розгляду, на основі норм матеріального права, суд визначає чи є сторони належними. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду. Відповідно, позивач і відповідач визнаються належними сторонами, якщо є припущення вважати, що вони є носіями спірного права або охоронюваного законом інтересу.

Від належного суб`єктного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності, при цьому саме позивач несе ризик заявлення вимог до неналежного кола відповідачів, що може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, заява підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, ст. 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Некрасова Світлана Іванівна про визнання права власності на спадкове майно - залишити без руху та запропонувати позивачу усунути недоліки у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали, з додержанням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

У разі невиконання ухвали в зазначений термін, позов вважається не поданим та повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Плінська