Справа № 740/3363/25
Провадження № 2/740/1606/25
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Кот В. С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобайл енерджи» (далі ТОВ «Мобайл енерджи», товариство) про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки,

установив:

У червні 2025 року позивачка звернулася до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 88 428,16 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.03.2025 по день ухвалення рішення суду, але не більш як за шість місяців, а також компенсацію за 5 днів невикористаної відпустки у розмірі 5021,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 26 грудня 2022 року позивачка працювала на посаді оператора заправних станцій 3 розряду в ТОВ «Мобайл енерджи». 10.03.2025 її звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При цьому при звільненні з позивачкою не проведено повного розрахунку із заробітної плати, зокрема, не виплачено заборгованість із заробітної плати за листопад-грудень 2024 року та січень-березень 2025 року в загальному розмірі 88 428,16 грн. На усні та письмові звернення позивачки про погашення заборгованості та надання відомостей про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, відповідач не реагує, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду. Крім того, позивачка має 5 днів невикористаної основної відпустки, а тому відповідач має виплатити позивачці грошову компенсацію за 5 днів невикористаної основної відпустки, що становить 5021,85 грн (263 145,30 грн (заробітна плата за останні 12 місяців) : 262 робочі дні = 1004,37 грн середньоденна заробітна плата за останні 12 місяців). Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10 березня 2025 року (день звільнення) по день ухвалення рішення, застосувавши для розрахунку середньоденну заробітку плату, яка становить 946,44 грн (33 125,40 грн виплата за останні два повні календарні місяці роботи перед звільненням : 35 робочі дні (30 робочих днів та 5 днів відпустки).

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07 серпня 2025 року 09-00 год.

У подальшому судове засідання відкладено на 12 вересня 2025 року 10-30 год.

Позивачка подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; відзиву на позов, жодних заяв/клопотань не подавав до суду.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до копії наказу № 53-К про припинення трудового договору від 10.03.2025 ОСОБА_1 - оператора заправних станцій 3-го розряду звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 10).

Відповідно до довідки форми ОК-5, виданої Пенсійним фондом України, щодо застрахованої особи ОСОБА_1 від 24.04.2025, ТОВ «Мобайл енерджи» () у листопаді 2024 року позивачці нараховано 19 131,00 грн, у грудні 2024 року 18 164,90 грн, у січні 2025 року 18 006,81 грн, у лютому 2025 року 17 641,38 грн, у березні 2025 року 3392,60 грн, а всього - 76 336,69 грн (а. с. 11 13).

23.04.2025 позивачка направила відповідачу заяву з вимогою надіслати на її адресу належним чином завірені копії наказів про прийняття та звільнення її з роботи, а також відомості по заробітній платі на час звільнення (з урахуванням премії та невикористаної відпустки), та розміру її середньоденної заробітної плати (а. с. 14).

Указану заяву ТОВ «Мобайл енержди» отримало 02.05.2025, що підтверджується роздруківкою щодо відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» за № 200 (а. с. 15).

Станом на час звернення позивачки до суду з указаним позовом, а також розгляду справи в суді відповідач не провів повного розрахунку з позивачкою.

Право людини на заробітну плату гарантовано Конституцією України, нормами Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці».

За змістом ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд стягує на користь працівника суму боргу, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно із ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці, зокрема, загальної суми заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розмір і підстави відрахувань із заробітної плати, а також суму заробітної плати , що належить до виплати. Іншим чином законодавством не передбачено.

Відповідно до ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Обов`язок здійснювати нарахування та виплати заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо покладено на роботодавця, а не на працівника. Законодавець покладає обов`язок доказування саме на роботодавця оскільки працівник у категорії трудових спорів має значно слабше становище, оскільки не має доступу до справжніх бухгалтерських документів.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Зі змісту зазначених норм випливає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.

Крім того, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 569/6583/16-ц зазначив, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (п. 5 Порядку № 100).

За змістом п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно із ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Пунктом 7 розділу 4 Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

За твердження позивачки, що не спростовано відповідачем, при звільненні з нею не проведено повного розрахунку з виплати нарахованої заробітної плати за листопад-грудень 2024 року та січень-березень 2025 року в загальному розмірі 88 428,16 грн.

Разом з цим згідно з наданою позивачкою довідкою форми ОК-5, виданою Пенсійним фондом України, за вищевказаний період їй було нараховано заробітну плату в розмірі 76 336,69 грн, а не 88 428,16 грн, як зазначено ОСОБА_1 у позовній заяві.

Отже, з урахуванням наданих ОСОБА_1 доказів станом на час розгляду справи в суді відповідач не виплатив позивачці заборгованість із заробітної плати в загальному розмірі 76 336,69 грн, і такий розмір заборгованості відповідачем не спростований.

Оскільки станом на час звільнення позивачки з роботи і розгляду справи в суді відповідач не провів з нею повного розрахунку та не виплатив у повному обсязі заборгованість із заробітної плати, то наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати заробітної плати у вищевказаному розмірі.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 березня 2025 року по день ухвалення рішення суду, але не більше як за шість місяців, слід зазначити таке.

При обчисленні середнього заробітку позивачка просила врахувати, що середньоденна заробітна плата становить 946,44 грн (17 641,38 грн + 15 484,02 грн (заробітна плата за останні два повні календарні дні перед звільненням) : 35 робочих днів (30 робочих днів + 5 днів відпустки).

Разом з цим суд не може погодитися з вищевказаним розміром середньоденної заробітної плати, оскільки позивачкою при його обчисленні взято виплати за лютий та березень 2025 року. При цьому позивачку звільнено з роботи 10 березня 2025 року, а тому для обчислення середньоденної заробітної плати необхідно брати виплати за останні 2 місяці, що передують події, тобто за січень та лютий 2025 року.

Як убачається з наданої позивачкою довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5, ОСОБА_1 за січень 2025 року нараховано 18 006,81 грн, за лютий 2025 року 17 641,38 грн, а всього - 35 648,19 грн .

Отже, середньоденна заробітна плата позивачки становить 829,02 грн (35 648,19 грн : 43 робочі дні).

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати позивачці заробітної плати за період з 10.03.2025 по 10.09.2025 становить 106 943,58 грн (829,02 грн х 129 робочих днів).

Оскільки позивачка була звільнена з роботи, то відповідач мав виплатити всі суми, що належать їй в день звільнення, у тому числі компенсацію за невикористану відпустку.

За твердженням позивачки, що не спростовано відповідачем, вона має 5 днів невикористаної щорічної відпустки.

У позовній заяві позивачка просила стягнути компенсацію за невикористану відпустку за 5 календарних днів у сумі 5021,85 грн з розрахунку 1004,37 грн середньоденної заробітної плати за останніх 12 місяців (із січня по грудень 2024 року).

Однак указаний позивачкою розрахунок обчислений без урахування вимог, визначених пунктом 7 розділу 4 Порядку.

Так, оскільки позивачку звільнено з роботи 10 березня 2025 року, то для обчислення заробітної плати для розрахунку компенсації за невикористану позивачем відпустку слід брати виплати за 12 останніх місяців, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані дні відпустки, тобто з березня 2024 року по лютий 2025 року.

Згідно з матеріалами справи середня заробітна плата ОСОБА_1 за період з березня 2024 року по лютий 2025 року становить 948,89 грн (247 661,28 : 261 робочі дні).

Отже, розмір компенсації за невикористану відпустку становить 4744,45 грн (948,89 грн х 5 днів відпустки). Таким чином, вимога позивачки про стягнення компенсації за невикористану відпустку підлягає частковому задоволенню.

Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 188 024,72 грн, із яких: 76 336,69 грн заборгованість із заробітної плати; 106 943,58 грн середній заробіток за час затримки розрахунку; 4744,45 грн компенсація за невикористану відпустку.

Відповідач не надав суду відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних з невчиненням процесуальних дій, ухвалення рішення на підставі наявних доказів у справі.

Оскільки відповідно до Закону «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, то на підставі ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 2190,97 грн (1046,63 грн (за позовну вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у цій частині (86,33 %) + 1144,34 грн (за позовну вимогу про компенсацію за невикористану відпустку пропорційно розміру задоволених позовних вимог у цій частині (94,48 %). Позивачка при зверненні до суду сплатила за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (87,59 %) у сумі 1060,89 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 128, 141, 223, 259, 263 - 265, 268, 272 - 274, 280, 283 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобайл енерджи» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобайл енерджи» (вул. Котляревського, 12, м. Бориспіль, Київська область / вул. Світлицького, 35, оф. 2, м. Київ; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) заборгованість із заробітної плати в розмірі 76 336 (сімдесят шість тисяч триста тридцять шість) гривень 69 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 березня 2025 року по 10 вересня 2025 року в розмірі 106 943 (сто шість тисяч дев`ятсот сорок гри) гривень 58 копійок, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4744 (чотири тисячі сімсот сорок чотири) гривень 45 копійок.

У задоволенні позову в іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобайл енерджи» (вул. Котляревського, 12, м. Бориспіль, Київська область / вул. Світлицького, 35, оф. 2, м. Київ; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1060 (одна тисяча шістдесят) гривень 89 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мобайл енерджи» (вул. Котляревського, 12, м. Бориспіль, Київська область / вул. Світлицького, 35, оф. 2, м. Київ; ) у дохід держави 2190 (дві тисячі сто дев`яносто) гривень 97 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко