КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025року місто Київ

справа № 372/5871/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Рабчуна Р.О., у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби у місті Києві про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, 3% річних та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову просила:

розірвати договір купівлі-продажувід 21 серпня 2024 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 сплачені 21065 грн. на виконання умов договору та 20000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 20 серпня 2024 року за допомогою мережі інтернет вона знайшла сайт ФОП ОСОБА_1 , на якому були розміщені меблі, зокрема дивани. Після чого за допомогою мобільного мессенджера вона почала вести з відповідачем комунікацію відносно замовлення дивану, а саме: Диван «Fat Loft module 7», розмір «250*160», розкладний тканина «Париж».

Вказувала, що в спілкуванні за допомогою мобільного месенджера між сторонами було досягнуто домовленостей щодо істотних умов щодо розміру, кольору, тканини, часу виготовлення та доставки.

Зазначала, що 21 серпня 2024 року між нею та ФОП ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №1971, відповідно до умов якого продавець ФОП ОСОБА_1 зобов`язався передати у її власність диван.

Вказувала на те, що нею було сплачено передоплату у розмірі 20600 грн., проте відповідач умови договору не виконала, товар у визначений строк не було доставлено.

У листопаді 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором купівлі-продажу від 21 серпня 2024 року №1971 у розмірі 21218 грн., що складається із 20600 грн. - основного боргу, 247,20 грн. - 3% річних та 370,80 грн. інфляційних втрат та здійснити розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат станом на день ухвалення рішення суду.

Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 не було проведено остаточний розрахунок після повідомлення про готовність диванного виробу.

Вказувала, що станом на 01 жовтня 2024 року диванний виріб був повністю готовий, про що було повідомлено ОСОБА_3 , однак остання не провела остаточного розрахунку за спірним договором.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу від 21 серпня 2024 року №1971, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 .

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20600,00 грн., сплачених за договором купівлі-продажу від 21 серпня 2024 року №1971.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4000 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1332,32 грн.

У іншій частині позовних вимог та судових витрат за первісним позовом відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 21 серпня 2024 рокусторонами на відстані із використанням мережі Інтернет було укладено договір купівлі-продажу №1971 предметом виконання за яким була річ наділена індивідуальними ознаками (диван), а саме: - модель: Фат Лофт Модуль 7; - тканина: Париж 16; - розмір: 250*160 (2 секції); - розкладний; - кут правий.Того ж дня ОСОБА_3 було сплачено 20600 грн.

Вказувала, що пунктом 3.1 договору зазначено, що термін постачання товару сягає від 14 до 20 робочих днів, з моменту передоплати. Термін виготовлення може збільшитися в залежності від наявності тканин.

Зазначала, що зурахуванням дати оплати та умов укладеного договору, останнім днем доставки товару покупцю є - 18 вересня 2024 року(з 22 серпня 2024 року+ 20 робочих днів). Проте умовами договору передбачено, що строк виготовлення замовленого дивану може збільшитися в залежності від наявності тканини, однак обов`язку щодо повідомлення покупця про відсутність тканини умовами договору непередбачено. Однак, представником ФОП ОСОБА_1 під час листування у мобільному застосунку було повідомлено покупця ОСОБА_3 про затримання поставки товару через відсутність тканини.

Посилалася на те, що 27 вересня 2024 рокуФОП ОСОБА_1 було повідомлено ОСОБА_3 у месенджері про факт готовності диванного виробу, однак позивач у строк до 30вересня 2024 року не сплатила вартість товару.

Вказувала, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до умов договору поставка дивану мала відбутися виключно після проведеної повної оплати за такий виріб.

Зазначала, що затримання поставки диванного виробу не є істотним порушенням укладеного договору між сторонами, адже умовами договору передбачено затримання поставки товару у зв`язку із відсутністю необхідної тканини. ФОП ОСОБА_1 було здійснено повідомлення ОСОБА_3 про затримку поставки товару, в свою чергу остання не виявила щодо цього ніяких заперечень (цей факт доводиться перепискою між сторонами у месенджері).

Посилалася на те, що у рішенні суду першої інстанції зроблено хибний висновок про те, що ОСОБА_3 зазнала істотного порушення умов договору, що обумовлюється позбавленням того, на що вона розраховувала при його укладенні. Адже диванний виріб було виготовлено на підставі індивідуального замовлення споживача з врахуванням її побажань. Не здійснення доставки диванного виробу до адреси місцяпроживання позивача, пов`язано виключно із простроченням самого позивача.

Вказувала, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу, які б вказували на моральне страждання, цькування, ушкодження здоров`я, знищення чи ушкодження майна ОСОБА_3 . Більш того, не доведено ОСОБА_1 цивільно-правових зобов`язань щодо виготовлення дивану.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа Головне управління Держпродспоживслужби у місті Києві в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність третьої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ФОП ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов'язань за договором, а відтак наявні підстави для розірвання договору від 21 серпня 2024 року №1971, укладеного між сторонами та стягнення передоплати у розмірі 20600 грн.

Також судом першої інстанції було зазначено, що ОСОБА_3 , внаслідок порушення ФОП ОСОБА_1 зазнала моральної шкоди, яка становить 2000 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 20 серпня 2024 року звернулася до ФОП ОСОБА_1 та за допомогою мобільного месенджера позивач почала вести з ФОП ОСОБА_1 комунікацію відносно замовлення дивану.

Як вбачається з скріншотів мобільного месенджера, між сторонами було досягнуто домовленостей щодо істотних умов: диван «Fat Loft module 7» (як на фото), тканина «Париж», розмір «250*160» (2 секції), розкладний, кут правий, ціна 41200 грн.

21 серпня 2024 року між ФОП ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу №1971, відповідно до п.1.1 якого продавець (зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язаний прийняти і оплатити його.

Згідно з п.2.1 вказаного договору продавець зобов`язаний передати товар покупцю належної якості та комплектації.

Відповідальність за цілісність і комплектацію товару на момент передачі покупцю несе продавець (п.2.2 договору).

У п.3.1 договору сторони погодили, що термін постачання товару від 14 до 20 робочих днів з моменту передплати. Термін виготовлення може збільшитися в залежності від наявності тканини.

Пунктами 3.2, 3.3 договору визначено, що прийом-передача товару проводиться сторонами в момент доставки та передачі товару у власність покупця.

Доставка товару проводиться за рахунок покупця за адресою вказаною покупцем у заявці.

Відповідно до п.4 договору, перелік товару та його вартість наводиться в рахунку-фактурах №1971 IНТ1971, що є невід`ємною частиною договору.

Специфікація, описи та характеристика товару вказуються в бланку замовлення №1971.

Згідно з п.п.4.2-4.4 зазначеного договору купівлі-продажу загальна вартість: 41200 грн., передоплата: 20600 грн., залишок: 20600 грн.; Передоплата вказана в договорі проводиться згідно рахунку, який є невід`ємною частиною договору. Остаточний розрахунок має бути здійснений замовником протягом трьох днів з дня повідомлення про готовність виробу.

У п.5.1 договору визначено, що доставка товару проводиться по адресі вказаній в договорі, транспортом продавця або покупця або за до допомогою кур`єрських служб «Нова Пошта на умовах роботи цих служб.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 договору перевірка якості та комплектності товару проводиться покупцем під час прийому товару від представника кур`єрських служб, якщо покупець не скористався своїм правом на перевірку товару за кількістю та якістю, в майбутньому він втрачає право на пред`явлення претензій з цього приводу. Після перевірки, прийому меблів, вони поверненню не підлягають.

Згідно з п.5.4 договору при виявленні у товару заводських дефектів, покупець зобов`язаний надіслати продавцю електронного листа з детальним описом дефекту, та з його прикріпленими фотографіями. Продавець повинен організувати заміну бракованих деталей в реально можливі найкоротші терміни. Поверненню коштів можливе лише у випадку коли продавцю нічим замінити бракований товар.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до виконання ним своїх зобов`язань (п.6.2 договору).

Відповідно до Рахунку-фактури №IHT 1971 від 21 серпня 2024 року зазначено ціну дивану у сумі 41200 грн., передоплата 20600 грн.

21 серпня 2024 року позивачем було сплачено на рахунок відповідача передоплату, що визнається обома сторонами.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що нею було сплачено передоплату у розмірі 20600 грн., проте відповідач умови договору не виконала, товар у визначений строк не доставлено, а фото виготовленого дивану істотно відрізнялось від замовленого навіть при візуальному огляді фотографій, які були надіслані їй ФОП ОСОБА_1 .

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що дійсно між сторонами було укладено (на відстані) договір купівлі-продажу дивану. Зазначила, що на сайті був зразок дивану « Fat Loft module 7 », однак ОСОБА_3 хотіла відступити від зразка і зробила замовлення дивану по її параметрам: було змінено розмір дивану, кут розміщення, розкладеність, секційність, оббивка. У зв`язку з відсутністю тканини ФОП ОСОБА_1 повідомила позивача про затримку поставки товару. В подальшому 27вересня 2024 року ФОП ОСОБА_1 було повідомлено ОСОБА_3 у месенджері про факт готовності диванного виробу, однак ОСОБА_3 не було здійснено повну оплату за виготовлений диванний виріб.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ФОП ОСОБА_1 посилалася на те, що станом на 01 жовтня 2024 року диванний виріб був повністю готовий, про що було повідомлено ОСОБА_3 , однак остання не провела остаточного розрахунку за спірним договором.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вказував на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання та не поставив замовлений диван у строк, визначений договором. Зазначив, що диван, який був на фото, яке вислане позивачу не відповідав зразку, а саме формі та естетиці. В зв`язку з істотним порушенням умов договору, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням дати оплати та умов укладеного договору, останнім днем доставки товару покупцю було 18 вересня 2024 року.

Представником ФОП ОСОБА_1 під час листування у мобільному застосунку було повідомлено покупця ОСОБА_3 про затримання поставки товару через відсутність тканини.

27вересня 2024 року ФОП ОСОБА_1 було повідомлено ОСОБА_3 у месенджері про факт готовності диванного виробу.

Договором встановлено триденний строк (п.4.4.) з моменту отримання такого повідомлення щодо здійснення повного розрахунку за виготовлення дивану.

Таким чином, у строк до 30 вересня 2024 рокувключно (27 вересня 2024 року + 3 дні) мав бути проведений розрахунок за виготовлений диванний виріб.

01жовтня 2024 року за вих. №01/10/2024 ФОП ОСОБА_1 було надіслано ОСОБА_3 лист, в якому було повідомлено ОСОБА_3 про готовність замовленого згідно договору та бланку-замовлення товару, а саме: дивану моделі Фат Лофт Модуль 7, тканина Париж 16, розмір 250 см*160 см (2 секції) та необхідність провести остаточний розрахунок в сумі 20600 грн., пвсля чого товар буде доставлено.

Вказаний лист позивач отримала 10 жовтня 2024 року.

Проте, позивач не здійснила остаточну оплату за виготовлений диван, що стороною позивача не заперечується.

05 жовтня 2024 року ОСОБА_3 надіслано на поштову адресу ФОП ОСОБА_1 претензію №1/2024 з вимогою про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданих невиконанням договірних зобов'язань на суму: 53065 грн.

15 жовтня 2024 року за вих. №15/10/2024 р. ФОП ОСОБА_1 було направлено ОСОБА_3 претензію (за допомогою ТОВ «НОВА ПОШТА», кур`єрська доставка, ТТН 0586) щодо погашення заборгованості за договором купівлі-продажу від 21 серпня 2024 року, в якій йшлося про необхідність виконання умов договору в частині остаточного розрахунку за річ, яка була виготовлена на індивідуальне замовлення.

Відповідно до статей 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Однією з засад цивільного судочинства проголошено свободу договору, що передбачено у статті 3 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За частиною першою, другою статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (статті 632, 633 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1-4 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно частини другої статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до вимог статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частин першої, другої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини п'ятої статті 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та суб`єктами господарювання незалежно від форми власності, які виробляють, продають товари чи харчові продукти, виконують роботи чи надають послуги, встановлює права споживачів, а також визначає механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п.п.12, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 статті 10 вказаного Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.

Пунктом 3 частини 5 статті 13 Закону визначено, що у разі коли інше не передбачено договором, споживач не має права розірвати договір, укладений на відстані, якщо договір стосується виготовлення або переробки товару на замовлення споживача, тобто якщо товар не може бути проданий іншим особам або може бути проданий лише з істотними фінансовими втратами для продавця (виконавця).

Відповідно до ст.184 ЦК України - річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Індивідуально визначені речі, виступаючи об`єктом правовідношення, не можуть бути замінені - до уваги береться конкретна річ, визначена індивідуальними ознаками (фасон, колір, номер), за допомогою яких виникає можливість виділити її з ряду інших таких же речей.

У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12квітня 1996 року надано роз'яснення, що при вирішенні спорів про право споживача на обмін товару належної якості необхідно враховувати перелік товару, що не підлягають обміну (поверненню), якщо вони не задовольняють споживачів з будь-яких причин, затверджений Постановою КМУ від 19 березня 1994 року №172 Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів». Не підлягають обміну (поверненню) такі товари (крім іншого): товари, нарізані або розкроєні під розмір, визначений споживачем.

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що диванний виріб було виготовлено за індивідуальним замовленням самої ОСОБА_3 (річ із індивідуальними ознаками). Обрана позивачем тканина для його оббивки, кут розміщення дивану, розкладеність, секційність були попередньо погоджені ОСОБА_3 і вони відрізнялись від стандартної моделі цього дивану (представленої на сайті ФОП ОСОБА_1 ).

На питання суду щодо різної строчки на чохлах, які містяться на фото (т.1 а.с.44, 48) представник відповідача пояснила, що дійсно на проміжному фото, яке було надіслане позивачу виявилося, що швачкою було допущено помилку у пошитті чохлів, однак вказаний недолік було усунено (чохли були перешиті).

З огляду на вищенаведене, відповідач виконав свої зобов'язання щодо розкроєння та виготовлення диванного виробу за індивідуальним замовленням ОСОБА_3 , з врахуванням її побажань щодо розмірів, кута орієнтування, тканини, розкладеності, секційності, а відтак згідно із вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» такий товар поверненню не підлягає, а договір не може бути розірваний.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 .

Оскільки вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є похідними від розірвання договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів, а відтак вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Встановивши, що позивач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу від 21 серпня 2024 року не виконала, остаточний розрахунок за виготовлення диванного виробу за індивідуальним замовленням не здійснила, а відтак наявні підстави для стягнення з позивача на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 20600 грн.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Відповідач у позовній заяві та апеляційній скарзі просив стягнути з позивача 3% річних та інфляційні витрати станом на день ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки зобов'язання позивачем на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції не виконано, а відтак наявні підстави для задоволення вимог відповідача про стягнення з позивача 3% річних та інфляційних втрат за період з 14 жовтня 2024 року по 11 вересня 2025 року.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q- кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) *Q/DM, де S - сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 підлягають стягненню 3% річних у розмірі 563,82 грн. інфляційні втрати у розмірі 2377,08 грн. за період з 14 жовтня 2024 року по 11 вересня 2025 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 .

Відповідач у зустрічній позовній заяві просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 20000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач вказувала на те, що станом на дату розгляду справи представник ФОП ОСОБА_1 брала участь у судових засіданнях в суді першої інстанції призначених на: 17 грудня 2024 року, 13 січня 2025 року, 10 лютого 2025 року, 18 квітня 2025 року, а тому просила стягнути витрати на правову допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 30000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу було надано: договір про надання правової допомоги від 11 листопада 2024 року, додаткову угоду №1 до договору, акт надання послуг №44 від 13 листопада 2024 року, акт наданих послуг №2 від 13 січня 2025 року, акт наданих послуг №47 від 17грудня 2024 року, акт наданих послуг №14 від 28лютого 2025 року, акт наданих послуг №19 від 18квітня 2025 року.

У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач просила відмовити у стягненні відповідачу витрат на правову допомогу.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі№742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого фіксованого розміру погодинних ставок адвокатів сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми погодинних ставок адвокатів зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Враховуючи заперечення сторони позивача щодо розміру витрат на правову допомогу, беручи до уваги складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу відповідачу ФОП ОСОБА_1 робіт, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених відповідачем ФОП ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

Згідно з ч 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу положення Закону України «Про захист прав споживачів» позивач була звільнена від сплати судового зборупри зверненні з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 5450,40 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держпродспоживслужби у місті Києві про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, 3% річних та інфляційних втрат- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 заборгованість у розмірі 20600 грн., 3% річних у розмірі 563 грн. 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 2377 грн. 08 коп., витрати на правову допомогу понесені у суді першої інстанції у розмірі 15000 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 5450 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: