УХВАЛА

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 211/1293/25

провадження № 61-11673ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Криворізької міської ради, в якому просив суд визнати за ним, право власності на самочинно збудований будинок з господарськими та допоміжними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , у складі:

- житловий будинок «Н-1», господарські допоміжні споруди: - сарай-вольєр «О», - сарай «М», - зовнішню огорожу ділянки по АДРЕСА_1 та провулку без назви між п. 1, 6 та п. 5, - огорожа між ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 між п. 1, 2, 3 та п. 4, - внутрішню огорожу, зазначену на топозйомці між п. 7, 8 та п.9, комунікації: - свердловину, - «Г ст. 159» газопровід труба сталева діам. 159 мм довж. 40 м (по огорожі між ділянками по АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_2 ) між п. 1 та п. 2, - «Г ст. 32» газопровід труба сталева діам. 32 мм (по огорожі між ділянками по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 ) між п. 2, 3 та

п. 4, замощення: - «Б» - бруківка, благоустрій земельної ділянки - «А» асфальтове покриття на відрізку від лінії межі між ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 до перехрестя вул. Донецької з провулком без назви.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено.

12 вересня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року (повний текст постанови виготовлено 01 вересня 2025 року, касаційна скарга надійшла до суду

12 вересня 2025 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2025 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків,

а саме запропоновано: надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; надати докази вартості спірного майна та сплатити судовий збір; уточнити дату постанови суду апеляційної інстанції, яка оскаржується заявником. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

25 вересня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла уточнена редакція касаційної скарги та квитанція про доплату судового збору у розмірі 12 340,00 грн.

В ухвалі Верховного Суду від 15 вересня 2025 року зазначено, що заявнику необхідно сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги за позовну вимогу майнового характеру (у розмірі 1 % від ціни спірного майна помноженого на 200 % та на індекс 0,8).

В уточненій касаційні скарзі вказано, що з причини війни та частих бомбардувань міста Кривий Ріг встановити ціну позову близьку до актуальної не є можливим, а тому, виконуючи ухвалу суду від 15 вересня 2025 року та спираючись на абзац ухвали: «Станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3028,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 211,20 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 15 140,00 грн) приймає до сплати суму 15 140,00 грн,

а з урахуванням раніше сплачених 2 800,00 грн заявник доплатив 12 340,00 грн.

Однак, заявником не в повному обсязі сплачено судовий збір.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана: юридичною особою 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви

і скарги від розміру оспорюваної суми; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги у розмірі 24 224,00 грн ((15 140,00*200%)*0,8=24 224,00).

Також, в уточнені касаційні скарзі заявник підставою касаційного оскарження вказує пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування частини третьої статті 376 ЦК України.

Верховний Суд не бере до уваги дане посилання заявника, оскільки існує судова практика Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 376 ЦК України у подібних правовідносинах.

Також, заявник, як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, а саме, що суд не дослідив зібрані у справі докази.

Верховний Суд не може взяти до уваги посилання заявника на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки заявник не наводить обов`язкові підстави, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України (хоча про умову їх обґрунтування прямо вказано в пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Крім того, заявник, у прохальній частині уточненої касаційної скарги знову просить «скасувати Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 р. та Постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2025 р. по справі № 211/1293/25».

Однак, Дніпровським апеляційним судом у справі № 211/1293/25 ухвалено постанову 26 серпня 2025 року.

Отже, станом на 29 вересня 2025 року вимоги, викладені в ухвалі Верховного Суду

від 15 вересня 2025 року, не виконані, що перешкоджає Верховному Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга

ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України

у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць