Справа № 367/1158/24
Провадження №2/367/1143/2025
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

у складі: головуючого судді Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 367/1158/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним перетин державного кордону України, визнання незаконним перебування за кордоном та зобов`язання повернутися в Україну,

установив:

В лютому 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним перетин державного кордону України, визнання незаконним перебування за кордоном та зобов`язання повернутися в Україну, в якому просить суд: визнати незаконним перетин державного кордону України ОСОБА_3 та його перебування за кордоном у період з 07.09.2022 року по теперішній час; зобов`язати ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили повернутися Україну для виконання його конституційного обов`язку громадянина України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та стягнути з ОСОБА_3 усі судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що відповідач, депутат 8 скликання Ірпінської міської ради від політичної партії « ВСЕУКРАЇНСЬКЕ ОБЄДНАННЯ «БАТЬКІВЩИНА» ОСОБА_3 після початку повномасштабного вторгнення, будучи військовозобов`язаним та не маючи відстрочки від призову, незаконно виїхав за кордон ( з метою ухилитися від мобілізації) та до України так і не повернувся, про що вона дізналася з соціальної мережі Facebook.27 січня 2023 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України від 27 січня 2023 року № 69, щодо заборони виїзду чиновників, суддів та депутатів, відповідно до якої у разі введення в Україні воєнного стану депутати місцевих рад мають право перетинати державний кордон лише на підставі відповідних рішень про службові відрядження. ОСОБА_3 достовірно розуміючи, що його перебування за кордоном після прийняття вищевказаної постанови викличе негативну реакцію громади, опублікував заяву про дострокове припинення ним депутатських повноважень, датовану 26.01.2023 р. Після прийняття постанови № 69, ОСОБА_3 через свого представника, не повертаючись до України, подав заяву голові Ірпінського міської ради про складення ним повноважень депутата. Рішенням двадцять дев`ятої сесії восьмого скликання № 2538-29-ХІІІ від 27.04.2023 р. достроково припинено повноваження депутата ОСОБА_3 . У відповіді виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 08-28/5 від 11.01.2024 на запит про надання публічної інформації (вих. № 08-28/5 від 08.01.2024) ОСОБА_4 , повідомлено про те, що копії запитуваних документів відносно депутата Ірпінської міської ради 8 скликання ОСОБА_3 (за період з моменту повномасштабного вторгнення рф в Україну до моменту складання ним депутатських повноважень) та громадянина ОСОБА_3 в Ірпінській міській раді відсутні. Отже, орган місцевого самоврядування не надавав дозвіл на виїзд за кордон депутату Ірпінської міської ради ОСОБА_3 за період з повномасштабного вторгнення рф в Україну до моменту складання ним депутатських повноважень.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору. В обґрунтування вказує, що зі змісту позовної заяви не зрозуміло, які саме права позивачки порушено діями відповідача, яким чино дії відповідача порушують права, свободи чи інтереси позивачки, який взаємозв`язок між поверненням відповідача на територію України та відновленням порушених прав позивачки. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Об`єктивна відсутність правових наслідків у вигляді порушення прав та інтересів позивача свідчить про відсутність юридичного спору, змістом якого є спір щодо прав чи обов`язків. Наведене виключає можливість розгляду справи судом, оскільки відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на «юридичні спори». Незаконне перетинання державного кордону України є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ст. 204-1 КУпАП. Саме вчинення даного адміністративного правопорушення інкримінує відповідачу позивач. Порушення справи про адміністративне правопорушення, адміністративне розслідування - здійснюється уповноваженими на те посадовими особами (органами внутрішніх справ, органами прикордонної служби). Проведення «розслідування» фізичною особою за власною ініціативою не тягне за собою жодних правових наслідків ( а.с.75-79).

В поясненнях наданих третьою особу, представником ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній просить суд задовольнити позовну заяву позивача у повному обсязі ( а.с.91-95).

У судове засідання позивач ОСОБА_2 її представник не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином.

Представник відповідача просив закрити провадження у справі на підставі п.1 та п.2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Зокрема ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду до ОСОБА_3 , який будучи депутатом Ірпінської міської ради незаконно перетнув державний кордон України, визначаючи що позивач, як мешканка Ірпінської громади, має право на подачу такого позову до суду.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

У позовній заяві позивач просить визнати незаконним перетин державного кордону України ОСОБА_3 та його перебування за кордоном у період з 07.09.2022 року по теперішній час; зобов`язати ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили повернутися Україну для виконання його конституційного обов`язку громадянина України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. При цьому зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом спору є правомірність перетину державного кордону ОСОБА_3 та його перебування за кордоном.

Під час розгляду справи судом встановлено, що спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки з огляду на суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у цій справі, спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії прикордоннної служби, яка у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Зазначене узгоджується також з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року по справі №520/2834/17.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року цій справі зазначено, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

У разі використання приватно-правового інструментарію не для захисту цивільних прав та інтересів, а для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин, судове рішення стосується прав, інтересів та (або) обов`язків відповідного державного органу, покликаного захищати інтереси держави у відповідних відносинах.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження в справі, якщо відсутній предмет спору.

У своїй постанові від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У справі № 380/572/23 Верховний Суд дійшов висновку, що в умовах воєнного стану, з урахуванням передбачених законом обмежень, для перетину державного кордону громадяни України повинні мати не лише дійсні паспортні документи, але й, у передбачених випадках, додаткові підтверджуючі документи, що підтверджують підстави виїзду.

Обмеження певних категорій громадян у праві виїзду за кордон під час воєнного стану певною мірою є втручанням у приватне життя особи в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак таке втручання прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну мету (постанова Верховного Суду від 9 березня 2023 року у справі № 600/2520/22-а).

Той факт, що Закон «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не містить обмежень права вільно залишати територію України в умовах правового режиму воєнного стану, не означає, що такі обмеження до вказаної категорії осіб не можуть застосовуватися на підставі Закону «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які є спеціальними для цього періоду (постанова Верховного Суду від 17 серпня 2023 року в справі № 380/7792/22).

У постанові від 31 серпня 2023 року (справа № 380/572/23) Верховний Суд дійшов висновку, що в умовах воєнного стану на підставі спеціальних законів Закону «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - можуть застосовуватися обмеження права громадян на виїзд з України, навіть якщо Закон «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» таких обмежень прямо не містить. Оскільки позивач не надав уповноваженій особі Держприкордонслужби додаткових підтверджуючих документів, передбачених у таких випадках законодавством, відмова у перетинанні державного кордону була законною і обґрунтованою.

У справі № 380/572/23 Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги щодо порушення конституційних прав і гарантій, а також прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, звернув увагу на те, що Україна офіційно повідомила про тимчасовий відступ від окремих міжнародних зобов`язань у зв`язку з воєнним станом. Так, Україна офіційно повідомила ООН і іноземні держави про тимчасове відступлення від деяких міжнародних зобов`язань, зокрема щодо свободи пересування (стаття 33 Конституції України, стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції), у зв`язку з воєнним станом. Водночас навіть в умовах війни держава зобов`язана діяти в межах Конституції та законів і поважати права людини. Суд підкреслив, що баланс між правами громадян і потребами національної безпеки має досягатися у спосіб, який відповідає принципу верховенства права. В умовах воєнного стану обмеження права на виїзд були виправдані пріоритетом публічного інтересу та не були свавільними.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним закрити провадження за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним перетин державного кордону України, визнання незаконним перебування за кордоном та зобов`язання повернутися в Україну, стосовно позовних вимог про визнання незаконним перетину державного кордону України ОСОБА_3 та його перебування за кордоном у період з 07.09.2022 року по теперішній час у зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства; а стосовно позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили повернутися Україну для виконання його конституційного обов`язку громадянина України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд роз`яснює, що розгляд зазначеної справи віднесено до компетенції адміністративних судів.

Керуючись ст. 255, 256 ЦПК України, суд

ухвалив:

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним перетин державного кордону України, визнання незаконним перебування за кордоном та зобов`язання повернутися в Україну - закрити на підставі п.1 та п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України

Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення із позовними вимогами про визнання незаконним перетину державного кордону України ОСОБА_3 та його перебування за кордоном у період з 07.09.2022 року по теперішній час у зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, в порядку передбаченому КАС України, шляхом пред`явлення адміністративного позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.П. Одарюк