Справа № 462/2625/25 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2579/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 16 червня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на дружину в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказувала, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак станом на дату подання позовної заяви проживають окремо і перебувають на етапі розлучення. 15 лютого 2025 року від шлюбу у сторін народилося донька, яка проживає з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. В той же час, відповідач - відмовляється у добровільному порядку надавати їй матеріальну допомогу, маючи при цьому таку можливість, а сама позивачка не може працювати, оскільки доглядає за дитиною. Джерел доходу крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягненню нею 3-х річного віку не має. Просила суд позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 16 червня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину відмовлено за безпідстаністю.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржилапозивачка ОСОБА_1 , подавши в липні 2025 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 16 червня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Позивачка вважає оскаржуване судове рішення таким, що ухвалено в результаті неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, також судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому таке рішення є незаконним та необґрунтованим, а відтак, підлягає скасуванню.

Зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . На даний час, вони з відповідачем проживають окремо та перебувають в процесі розлучення (справа №462/2437/25). У шлюбі народилася малолітня донечка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом з позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні.

Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги заявниці, а вона не може працювати, так як доглядає за донечкою, якій на даний час 5 місяців. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не отримує.

Звертає увагу на те, що сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Однак, Залізничним районним судом міста Львова не враховано ці норми Сімейного кодексу України, натомість в судовому рішенні зазначені норми статті 75 СК України, які не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки стаття 84 СК України містить імперативні норми щодо даних правовідносин, а отже, в позивача не виникає обов`язку щодо подачі доказів про працевлаштування та її матеріальне становище.

В свою чергу, Залізничним районним судом міста Львова відсутність документів, підтверджуючих вищезазначені обставини, розцінена як безпідставність позовних вимог.

За останньою інформацією, яка відома позивачці, відповідач на даний час служить в Збройних силах України.

Крім того, в описовій частині рішення суду першої інстанції, суд зазначив, що відповідачем було отримано ухвалу про відкриття провадження, примірник позову разом з додатками. Відзиву до суду направлено не було. Отже, слід вважати, що відповідач не заперечив щодо заявленого позову, не вказав про неможливість сплати аліментів на дружину, не надав жодних інших доказів, які б свідчили про реальну неможливість надавати матеріальну допомогу дружині, яка доглядає дитину до досягнення трьохрічного віку.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачка не надала доказів, які б підтверджували її непрацездатність або інші обставини, що об`єктивно перешкоджають їй працювати та самостійно забезпечувати власні потреби. Посилання позивачки на необхідність догляду за малолітньою дитиною не можуть самі по собі безумовно свідчити про її непрацездатність чи потребу в утриманні, з огляду на те, що чинне законодавство не звільняє осіб, які здійснюють догляд за дитиною, від обов`язку доведення необхідності в отриманні матеріальної допомоги у формі аліментів.

Відсутність будь - яких документів, що підтверджують незадовільний матеріальний стан позивачки, її стан здоров`я, неможливість працевлаштування чи інші виняткові обставини, які б виправдовували звернення за утриманням, не дає підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, клопотань про витребування зазначених документів та сприяння судом в витребуванні через неможливість їх самостійного отримання, заявлено не було.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , вступили в шлюб. Після одруження позивачка взяла прізвище « ОСОБА_2 ».

У шлюбі в сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками її зазначені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 .

Згідно довідок від 14 жовтня 2024 року № 1306- та від 26 лютого 2025 року № 1306- ОСОБА_6 та ОСОБА_3 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дружину. Мотивує таке звернення тим, що вони з чоловіком перебувають на етапі розірвання шлюбу, донька сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має п`ять місяців, проживає разом з позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги позивачці, а вона не має змоги працювати, так як доглядає за донечкою.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються статями 75, 84 СК України.

Згідно з частин першої та другої статті 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (див. постанову Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).

Відповідно до частини другої статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - неможливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно зі статтею 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

В постанові Верховного Суду у справі № 750/9224/16-ц (провадження №61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції зазначив, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу.

Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Беручи до уваги те, що позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, така вимога не потребує подання доказів її матеріального становища, оскільки таке право захищено законодавством.

В матеріалах справи знаходиться рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке підтверджує, що відповідач ОСОБА_2 отримав ухвалу про відкриття провадження у даній справі. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав, а отже не заперечив вимог позовної заяви позивачки про стягнення аліментів на дружину. Також відповідачем не подано і матеріали справи не містять доказів того, що він за станом здоров`я має обмеження на працю, чи має на утриманні інших дітей, чи інших доказів неможливості надавати таке утримання.

А відтак, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволенння в повному обсязі.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи вказане, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину задовольнити.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням результатів розгляду апеляційної скарги, задоволення такої, того, що позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути 1 211 грн 20 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 816 грн 80 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 16 червня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний номер телефону НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 , мобільний номер телефону НОМЕР_6 ) аліменти на дружину в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, починаючи з 14 квітня 2025 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний номер телефону НОМЕР_4 ) в дохід держави 1 211, 20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 816, 80 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 80 коп.) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич