Номер провадження: 22-ц/813/4700/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Адвокатське об`єднання «Захист»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Яреми Х.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Адвокатського об`єднання «Захист» про витребування безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 21 серпня 2024 року вона звернулася до АО «Захист» з метою отримання юридичної консультації, за надання якої сплатила 2000 грн. Після цього, як повідомляє позивач, за усною домовленістю АО «Захист» зобов`язалося здійснювати захист інтересів ОСОБА_2 під час його утримання в ТЦК. Домовлено, що сума гонорару складає 70000 грн. На виконання цієї домовленості, позивач того ж дня 21 серпня 2024 року перерахувала відповідачеві кошти, спочатку 38000 грн, потім ще 32000 грн. Після цього, АО «Захист» повідомило її, що для захисту інтересів ОСОБА_2 до Волинського ТЦК терміново приїде адвокат, а вже потім після повернення привезе текст договору про надання юридичних послуг, який потрібно буде підписати. Однак, як зазначає позивач, адвокат для захисту інтересів ОСОБА_2 до ТЦК не поїхав, жодних юридичних послуг за домовленістю відповідач не надав, а сплачені 70000 грн відмовляється повертати. У зв`язку з цим, позивач вважає цю суму безпідставно отриманими відповідачем коштами, оскільки письмовий договір про надання адвокатських послуг між ними не укладався.

Із посиланням як на правове обгрунтування своїх вимог на п. 4 ст. 1, ч. 5 ст. 15, ч. 1 ст. 27, ч. 1, ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ч. 1 ст. 1212 ЦК України просила стягнути з Адвокатського об`єднання «Захист» на свою користь 70000 грн безпідставно отриманих грошових коштів.

У відзиві на позовну заяву Адвокатське об`єднання «Захист» просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що 21 серпня 2024 року ОСОБА_1 дійсно звернулась до АО «Захист» за отриманням юридичної консультації. Після отримання консультації сплатила обумовлені 2000 грн. Після цього, ОСОБА_1 було запропоновано укласти договір, предметом якого було надання інформативно-консультативних послуг щодо незаконного утримання ОСОБА_2 в ТЦК. Зважаючи на терміновість отримання юридичних послуг, позивачеві було запропоновано спочатку укласти усний договір, отримати обумовлені інформаційно-консультативні послуги, з наступним укладенням письмового договору, після вирішення невідкладних питань щодо утримання ОСОБА_2 в ТЦК. Гонорар за договором про надання адвокатських послуг, який було укладено в усній формі, становив 70000 грн. Ці кошти ОСОБА_1 сплатила 21 серпня 2024 року на розрахунковий рахунок відповідача двома платежами. Після цього, ОСОБА_1 були надані інформативно-консультативні послуги щодо утримання ОСОБА_2 в ТЦК. Клієнт, сплативши суму гонорару, отримала відповідні юридичні послуги за усним договором, але далі відмовилась укладати письмовий договір, чим розірвала угоду між сторонами в односторонньому порядку, що, як вважає відповідач, не передбачає повернення сплаченого гонорару.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила, що предметом договору під час усної домовленості між сторонами були не інформативно-консультативні послуги, а представництво та захист ОСОБА_2 , а також те, що у процесі здійснення представництва та захисту ОСОБА_2 АО «Захист» складуть всі необхідні заяви, скарги, процесуальні документи та подадуть їх до уповноважених органів і саме під час усної домовленості повідомлено, що 70000 грн це плата саме за представництво та захист ОСОБА_2 . Однак, як наголошує позивач, АО «Захист» не надали жодні послуги, за які отримали 70000 грн, а договір між АО «Захист» та ОСОБА_1 не укладено. Крім того, позивач зазначає, що у реквізитах оплати вказувала призначення платежу: «за захист ОСОБА_2 ».

У запереченнях на відповідь на відзив АО «Захист» зазначають, що згідно з доказами, наявними в матеріалах справи, кошти, які були перераховані ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок АО «Захист», є гонораром за надання адвокатських послуг згідно з усно укладеним договором про надання правничої допомоги від 21 серпня 2024 року, предметом якого є надання інформативно-консультативних послуг щодо незаконного утримання ОСОБА_2 в ТЦК та СП ОСОБА_1 , який, як зазначає відповідач, було виконано АО «Захист».

17 лютого 2025 року рішення Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморський районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Доводами апеляційної скарги є те, що АО «Захист» не надали жодного доказу того, що між ними та ОСОБА_1 була усна домовленість на надання інформативно-консультативних послуг щодо незаконного утримання ОСОБА_2 в ІНФОРМАЦІЯ_1 ; не надано доказів, які б підтверджували, що на виконання вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» було укладено договір у письмовій формі протягом трьох днів після усного погодження про вчинення таких дій, а також відсутні докази щодо надання на підпис такого договору ОСОБА_1 . Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що АО «Захист» не надали жодних послуг, за які ОСОБА_1 перерахувала грошові кошти у загальній сумі 70000 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2025 року (суддя-доповідач ОСОБА_3 ) відкрито апеляційне провадження.

Відповідно до наказу голови Одеського апеляційного суду № 66-ос від 11.04.2025 суддю ОСОБА_3 відраховано зі штату Одеського апеляційного суду у зв`язку з припиненням повноважень судді.

Відповідно до п. 3.9 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.03.2025 року із змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Назарову М.В.

У відзиві на апеляційну скаргу АО «Захист» в особі свого представника Зачепіло Зоряни Ярославівни зазначили, що, на їхню думку, ОСОБА_1 усвідомлювала факт переказу коштів у сумі 70000 грн за усно укладений договір між нею та АО «Захист», предметом якого було надання інформативно-консультативних послуг щодо незаконного утримання ОСОБА_2 у приміщенні ТЦК та СП. З цього ж приводу, відповідач зазначає, що проблема ОСОБА_1 потребувала термінового вирішення, у зв`язку з чим договір укладався в усній формі з подальшим укладенням письмового договору, проте ОСОБА_1 відмовилася у подальшому від підписання письмового договору за власним бажанням та висловила свої претензії щодо повернення коштів. Крім того, відповідач вважає, що сплата гонорару двома окремими платежами свідчить про те, що ОСОБА_1 усвідомлювала призначення коштів оплата гонорару за усно укладеним договором. Тому, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач наголошувала на тому, що грошові кошти у сумі 70000 грн, що вона перерахувала як плату за захист та представництво ОСОБА_2 , були отримані відповідачем АО «Захист» без фактичного надання послуг, без укладення відповідного договору та акту приймання-передачі наданих послуг, а отже, як вважає позивач, були отримані безпідставно. При цьому, позивач зазначає, що у журналі обліку консультацій АО «Захист» вказано час проведення для неї дистанційної консультації 10:30-11:00, однак, в цей час вирішувалося питання щодо оплати 70000 грн, відправлення квитанцій АО «Захист», відправлення ОСОБА_1 адреси, куди мав приїхати адвокат з метою здійснення представництва та захисту ОСОБА_2 . За консультацію ж з приводу телефону гарячої лінії ДБР, поліції, перелік документів, які військовозобов`язаний повинен надати членам ВЛК, ТЦК та СП та які дії повинен вчинити військовозобов`язаний, якщо його змушують пройти ВЛК, які АО «Захист» направили повідомленням у мобільному додатку Viber, позивач сплатила грошові кошти у сумі 2000 грн.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Так, предметом позову у даній справі є вимоги про витребування як безпідставно набутих коштів, ціна позову в якій становить 70000 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 вказаної норми).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 21 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до АО «Захист» за отриманням юридичної консультації, вартість якої становила 2000 грн, які були сплачені в той же день.

Після надання юридичної консультації АО «Захист» запропонувало їй укласти договір, предметом якого є надання інформативно-консультативних послуг щодо незаконного утримання ОСОБА_2 в ТЦК та СП.

Сторони погодили, що у зв`язку з утриманням ОСОБА_2 в ТЦК та СП та необхідністю надання правничої допомоги невідкладно, укладення письмового договору за конкретних обставин не було можливим.

21 серпня 2024 року ОСОБА_1 сплатила на розрахунковий рахунок АО «Захист» через АТ КБ «ПриватБанк» гонорар за надання адвокатських послуг (призначення платежу «за захист ОСОБА_4 ») 38000 грн та 32000 грн.

04.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до голови АО «Захист» Зачепіло О.В. з листом, в якому, посилаючись на невиконання АО «Захист» взятих на себе зобов`язань щодо захисту інтересів ОСОБА_2 , просила повернути 70000 грн, оскільки правова підстава для набуття коштів відсутня.

У відповіді на заяву голова АО «Захист» Зачепіло О.В. зазначив, що 70000 грн є гонораром за надання інформативно-консультативних послуг щодо незаконного утримання ОСОБА_2 в ТЦК та СП, які й були надані відповідно до умов усної угоди.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є повернення коштів, а його підставами - невиконання другою стороною умов договору.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач отримані кошти називає безпідставно набутими, тобто набутими без правової підстави. Відповідач визнає, що отримав кошти від позивача, однак, вважає, що підстав для їх повернення немає, оскільки сторона погодилася добровільно сплатити гонорар, а далі відповідачка відмовилась від укладення договору, вважаючи, що послуги взагалі не надані, а також відповідач не погоджується, що кошти набуті без правової підстави. Вони набуті за усною домовленістю сторін.

Судом з`ясовано, що правовідносини між ОСОБА_1 та АО «Захист» виникли на підставі усної домовленості (що має форму усного договору) 21.08.2024 про надання інформативно-консультативних послуг щодо незаконного утримання ОСОБА_2 в ТЦК та СП. Істотними умовами цього договору є предмет надання відповідних адвокатських послуг, вартість 70 000 грн.

Сторони не заперечують, що укладення усного договору було обумовлено тим, що клієнт невідкладно потребував надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин було неможливим, тому погодили укладенням договору в письмовій формі в подальшому.

ОСОБА_1 , перераховуючи кошти відповідачеві, знала, що між ними досягнуто усної домовленості щодо захисту інтересів ОСОБА_2 . Гроші сплатила саме з метою захисту інтересів ОСОБА_2 .

Отже, наявний договірний характер спірних правовідносин сторін (навіть усний) унеможливлює застосування до них наслідків про безпідставно набуті кошти.

Також суд першої інстанції зауважив, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 справа № 390/34/17).

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною другою статті 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18).

За обставинами даної справи сторонами не оспорюється факт того, що 21 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до АО «Захист» за отриманням юридичної консультації у зв`язку з утриманням ОСОБА_2 в ТЦК та СП. Того ж дня позивачкю перераховано відповідачу 2000 грн.

Сторони погодили, що у зв`язку з утриманням ОСОБА_2 в ТЦК та СП та необхідністю надання правничої допомоги невідкладно, укладення письмового договору про надання адвокатських послуг за конкретних обставин не було можливим.

З матеріалів справи також вбачається, що того ж дня, 21 серпня 2024 року, ОСОБА_1 сплатила на розрахунковий рахунок АО «Захист» через АТ КБ «ПриватБанк» призначення платежу «за захист ОСОБА_4 » 38000 грн та 32000 грн з таким самим призначенням платежу (а.с. 21-21зв.).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем надана правова допомога (додатково чи з інших юридичних/правових питань) у тому розмірі, суму якого позивач перерахувала на рахунок адвокатського об`єднання, окрім інформаційно-консультативної послуги, за яку (що не оспорюється сторонами) позивачем окремо сплачено грошові кошти у розмірі 2000 грн, а також не було надано підтвердження того, що між Адвокатським об`єднанням «Захист» та ОСОБА_1 , як клієнтом, на виконання вимог частини другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» укладено договір у письмовій формі протягом трьох днів після усного погодження про це.

Жодних доказів про «захист ОСОБА_5 » відповідачем не надано.

У відповіді відповідача позивачці також не зазначено жодних послуг про надання таких саме за захист ОСОБА_5 вартістю 72000 грн (з урахуванням сплачених того ж дня 2000 грн), а йдеться лише про надані установою усні інформаційно-консультативні послуги.

Отже, суду не було надано доказів на підтвердження доводів Адвокатського об`єднання «Захист», що воно надавало правову допомогу (додатково чи з інших юридичних/правових питань), яка була вчинена усно чи у вигляді письмової консультації, а саме з- за захист прав ОСОБА_4 , крім інформаційно-консультативних послуг вартістю 2000 грн, як і не було надано підтвердження того, що між Адвокатським об`єднанням «Захист» та клієнтом ОСОБА_1 на виконання вимог частини другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» укладено письмовий договір у письмовій формі протягом трьох днів після усного погодження про це.

Місцевий суд мав звернути увагу на ненадання відповідачем розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу згідно усного договору від 21 серпня 2024 року на загальну суму 70000 грн, оскільки не доведено, що позивачка була ознайомлена із вказаними розмірами винагороди адвокатів, з повним переліком дій за таким договором.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що встановлені обставини свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 70000 грн без наявності правових підстав були перераховані відповідачу на банківський рахунок, що належить останньому з призначенням платежу «за захист ОСОБА_5 », що свідчить про те, що перераховані кошти є безпідставно отриманими Адвокатським об`єднанням «Захист».

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 січня 2021 року у справі № 756/6373/18.

У зв`язку з цим, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперчень, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що встановлені обставини свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 70000 грн без наявності правових підстав були перераховані АО «Захист», що належать ОСОБА_1 , що, у свою чергу, свідчить про те, що перераховані кошти є безпідставно отриманими.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 до Адвокатського об`єднання «Захист» про витребування безпідставно набутих коштів.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 цієї статті визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач у даній справі звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю).

Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Позов подано у 2024 році, а ціна позову становить 70000 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становив 3028 гривень.

Таким чином, судовий збір, що підлягав сплаті при зверненні до суду із позовом, становить 1211,2 грн (3028 грн х 0,4), та відповідно за подання апеляційної скарги 1816,8 грн (1211,2 грн х 150%), що в загальному розмірі складає 3028 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з адвокатського об`єднання «Захист» (, адреса: вул. Мала Арнаутська, 71, офіс № 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 70000 гривень.

Стягнути з адвокатського об`єднання «Захист» (, адреса: вул. Мала Арнаутська, 71, офіс № 6) на користь держави судовий збір за звернення до суду із позовом та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 3028 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 29 вересня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький