Провадження № 2-з/752/182/25
У Х В А Л А

12 вересня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Солодовник Я.С.,

вирішивши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 -адвоката Корнієнко Олени Олександрівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотіраус Київського міського нотаріального округу Діброва Ольга Сергіївна про витребування майна з чужого володіння та скасування державної реєстрації права власності ,-

встановив:

у провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Діброва О.С. про витребування майна з чужого володіння та скасування державної реєстрації права власності .

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Корнієнко О.О. звернулася до суду з заявою про забезпеченння зазначеного вище цивільного позову.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого володіння та скасування державної реєстрації права власності. Ціна позову, якого становить 7 156 906,58 грн. Позивачі зазначали, що вони є власниками по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Проте, 27 грудня 2022 року приватним нотаріусом Діброва Ольга Сергіївною було проведено державну реєстрацію права власності на 3/4 Квартири за відповідачем ОСОБА_3 на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 18.01.2016 р. у справі № 752/8964/14-ц. Разом з тим, зазначеним рішенням суду право власності позивачів не було припинено, а вони були визнані добросовісними набувачами Квартири.Крім того, представник заявників зазначала, що за даними реєстру прав власності на нерухоме майно наявні відомості про те, що по 1/2 квартири належать останнім, і такий запис є актуальним і не є погашеним/ припиненим. З огляду на зазначене адвокат Корнієнко О.О. зазначала, що існує ситуація подвійної реєстрації права власності на квартиру за позивачами та відповідачем та ситуація правової невизначеності щодо приналежності на праві власності Квартири. Зокрема, під час реєстрації було порушено принцип відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, оскільки право власності позивачів на Квартиру було належним чином зареєстровано ще у 2011 році. Крім того, звертала увагу суду на те, що на підставі постанови слідчого у 2010 році було накладено арешт на все майно відповідача, що на думку представника заявників, свідчить про те, що останній підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення за ухилення від сплати податків.

Зазначені вище обставини викликають у позивачів підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви та матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.

Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Судом встановлено, що між позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 існує спір щодо витребування майна з чужого володіння та скасування державної реєстрації права власності.

Отже, між сторонами виник спір з приводу права власності на спірну нерухомість.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право спільної часткової власності у розмірі на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 27.12.2022 року зареєстровано за ОСОБА_3 .

Разом з тим, судом встановлено, що за даними цього ж витягу 18.05.2011 року право часткової власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 у розмірі та ОСОБА_2 у розмірі 1/2.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову представник позивачів зазначав, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) обумовлено тим, що відповідач може вчинити дії з відчуження або іншого обтяження цього майна, що створить додаткові перешкоди для відновлення прав позивачів та виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Разом з тим, вказана обставина сама по собі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем.

При цьому суд зазначає, що зареєстроване у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 за позивачами, у свою чергу зменшує ймовірність відчуження відповідачем зареєстрованої за ним 3/4 частки зазначеної квартири.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач вчиняє будь-які дії, спрямовані на відчуження спірної нерухомості з метою ухилення від виконання майбутнього рішення суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

За таких обставин, представником позивачів не доведено тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів представника позивачів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту можливих заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 -адвоката Корнієнко Олени Олександрівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотіраус Київського міського нотаріального округу Діброва Ольга Сергіївна про витребування майна з чужого володіння та скасування державної реєстрації права власності, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К.Г.Плахотнюк