ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 756/11925/23

провадження № 61-3045св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа- Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації,

треті особи за зустрічним позовом: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Череди Тамари Миколаївни на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року, постановлену у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просилавизначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею (матір`ю).

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним (батьком).

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Озерова М. С. у червні 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про призначення судово-психологічної експертизи. Призначено у справі судово-психологічну експертизу.

У лютому 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Череда Т. М. подала заяву про забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що під час слухання справи в суді першої інстанції органом опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації визначено порядок участі у вихованні сина ОСОБА_3 . До 21 грудня 2024 року сторони дотримувались визначеного органом опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації порядку участі у вихованні сина ОСОБА_3 , а саме: кожної першої та третьої п`ятниці місяця батько забирає сина з дитячого садочку і повертає до закладу зранку понеділка; кожного другого та четвертого понеділка батько забирає сина з дитячого садочку і повертає зранку вівторка. Такий порядок участі було застосовано у період часу з лютого 2024 року до 21 грудня 2024 року. Однак після 21 грудня 2024 року, віддавши дитину батьку, дотримуючись рекомендацій органу опіки та піклування, мати не може ані побачити сина, ані почути, доступу до дитини немає. Починаючи з цього часу, відповідач перешкоджає матері у доступі до дитини, у спілкуванні дитини з матір`ю та матері з дитиною. На 4 день перебування дитини у батька колишній чоловік вирішив вигадати історію щодо домашнього насильства над дитиною і про нафантазовані батьком побиття дитини. Аргументуючи цим, ОСОБА_2 на власний розсуд вирішив, що син залишиться в нього, допоки поліція не проведе всі слідчі дії.

Починаючи з 13 січня 2025 року в навчальному закладі продовжився навчальний рік, однак батько дитину до школи не повів, а подав до адміністрації ліцею № 245 «Гелікон» Оболонського району м. Києва заяву щодо зміни форми навчання сина.

Після того, як батько отримав відмову навчального закладу у переведенні дитини на сімейну форму навчання та був попереджений про те, що в разі відсутності учня 1-В класу ОСОБА_3 в ліцеї 27 січня 2025 року адміністрація закладу освіти звернеться з клопотанням про відсутність учня до Служби у справах дітей та сім`ї та Сектору ювенальної превенції Оболонського РВ ГУНП м. Києва, відповідач так і не забезпечив явку дитини до навчального закладу для отримання належної освіти. Дитина навчальний заклад не відвідує, документів, що виправдовують відсутність учня, немає. Згодом батько подав до навчального закладу освіти заяву з проханням видати йому документи на дитину для переведення сина до іншого навчального закладу, без будь-якого погодження та сповіщення про це матері дитини. ОСОБА_1 вимушена була знову письмово сповіщати заклад освіти про своє бачення ситуації та свою незгоду з таким одноосібним рішенням батька дитини, який діє у власних інтересах без дотримання інтересів дитини. Працівником поліції стосовно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за частиною першою статті 184 КУпАП у зв`язку з тим, що дитина не відвідує навчальний заклад без поважних причин. За результатами розгляду вказаного адміністративного протоколу батька дитини притягнуто до адміністративної відповідальності та 14 лютого 2025 року Оболонським районним судом м. Києва визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з невиконанням батьківських обов`язків.

Станом на 07 лютого 2025 року малолітній ОСОБА_3 відвідав лише дві консультації психолога: 02 січня 2025 року та 14 січня 2025 року, індивідуального графіку відвідування психолога малолітньою дитиною не сформовано. З 14 січня 2025 року дитина жодного разу не відвідувала психолога, в якому стані нині перебуває малолітній син позивачки, матері не відомо.

З огляду на викладене, чітко відстежуються протиправні діяння батька дитини, направлені на незаконне обмеження спілкування з дитиною матері дитини. Як наслідок, позивачка повністю позбавлена контакту з дитиною.

З урахуванням зазначеного, представник ОСОБА_1 - адвокат Череда Т. М. просила суд тимчасово до набрання рішенням (постанови) суду законної сили забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності батька ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб:

- з 12:30 год. кожного першого понеділка місяця по 12:30 год. кожної першої п`ятниці місяця безперервно за місцем проживання матері з урахуванням графіку навчання дитини;

- з 12:30 год. кожного другого понеділка місяця по 12:30 год. кожного третього понеділка місяця безперервно за місцем проживання матері з урахуванням графіку навчання дитини;

- з 18:00 год. кожного третього вівторка місяця по 12:30 год. кожної третьої п`ятниці місяця безперервно за місцем проживання матері з урахуванням графіку навчання дитини;

- з 12:30 год. кожного четвертого понеділка місяця по 12:30 год. кожної четвертої п`ятниці місяця безперервно за місцем проживання матері з урахуванням графіку навчання дитини.

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити надання дитини ОСОБА_1 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Череди Т. М. про забезпечення позову задоволено частково.

Встановлено до набранням судовим рішенням законної сили наступний графік зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності батька ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб: кожної другої та четвертої суботи місяця з 11:00 год. до 19:00 год. неділі.

Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити надання дитини ОСОБА_1 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень.

У решті вимог заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, апеляційний суд, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, ставлення останньої до виконання своїх обов`язків, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної другої та четвертої суботи місяця з 10.00 год. до 17.00 год. неділі без присутності батька та будь-яких інших осіб та зобов`язав ОСОБА_2 забезпечити надання дитини матері для їх зустрічей у встановлений судом графік побачень.

Апеляційний суд зазначив, що зустрічі матері з дитиною у визначений судом графік побачень будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту позивача з малолітнім сином, відповідатиме інтересам як матері так і дитини, та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Череда Т. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду про забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення, яким тимчасово до набрання рішення (постанови) суду у цивільній справі № 756/11925/23 законної сили забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 без присутності батька ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб:

- з 12:30 год. кожного першого понеділка місяця по 12:30 год. кожної першої п`ятниці місяця безперервно за місцем проживання матері з урахуванням графіку навчання дитини;

- з 12:30 год. кожного другого понеділка місяця до 12:30 год. кожного третього понеділка місяця безперервно за місцем проживання матері з урахуванням графіку навчання дитини;

- з 18:00 год. кожного третього вівторка місяця до 12:30 год. кожної третьої п`ятниці місяця безперервно за місцем проживання матері з урахуванням графіку навчання дитини;

- з 12:30 год. кожного четвертого понеділка місяця до 12:30 год. кожної четвертої п`ятниці місяця безперервно за місцем проживання матері з урахуванням графіку навчання дитини.

- зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити надання дитини ОСОБА_1 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, забезпечуючи позов шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної другої та четвертої суботи місяця з 10.00 год. до 17.00 год. неділі без присутності батька та будь-яких інших осіб, фактично обмежив право дитини на безперешкодне спілкування з матір`ю, підтримання регулярних особистих стосунків та прямих контактів, піклування та виховання з боку матері, адже часу спілкування недостатньо, щоб налагодити контакт з дитиною. Визначений апеляційним судом графік зустрічей матері з її малолітньою дитиною не відповідає найкращим інтересам дитини, є неспівмірним із проведенням спільного часу дитини з батьком.

Підставами касаційного оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року представник заявника зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16 (провадження № 61-1153св17), від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 (провадження № 61-7628св22), від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20 (провадження № 61-7368св22), від 17 квітня 2023 року у справі № 203/3174/22 (провадження № 61-11904св22), від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22 (провадження № 61-6283св23).

Доводи інших учасників справи

У березні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Озерова М. С. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін.

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Череда Т. М. подала відповідь на відзив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У квітні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Череди Т. М. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, а й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20).

Подібний висновок зроблено й у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 501/488/21/21 (провадження № 61-11187св22).

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 (провадження № 61-7628св22) вказано, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

У постанові Верховного Суду від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23 (провадження № 61-13103св23) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції, що з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову шляхом безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу батька з малолітнім сином, за місцем проживання першого у період з 11:00 год. кожної другої суботи місяця до 16:00 год неділі, з можливістю ночівлі дитини з батьком, відповідає нормам процесуального права.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову щодо фізичної опіки над дитиною, враховуючи, що спір виник із сімейних правовідносин (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20), від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц (провадження № 61-21029св21), від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21 (провадження № 61-241св22), від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22), від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 (провадження № 61-7628св22), від 15 листопада 2023 рок у справі № 467/403/22 (провадження № 61-6283св23), від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23 (провадження № 61-13103св23).

Вжиття заходів забезпечення позову у спорах щодо фізичної опіки над дітьми спрямоване на недопущення чи припинення дій одного з батьків, які порушують права іншого на участь у вихованні дитини, контакт з нею. Відчуження одного з батьків можна охарактеризувати як форму психологічного насильства, яке проявляється у необґрунтованому звинуваченні у застосуванні стосовно дитини насильства іншим з батьків або звинуваченні у жорстокій та насильницькій поведінці стосовно одного з батьків, переконанні дитини у тому, що контакт з іншим з батьків є несприятливим для неї, нав`язуванні дитині відчуття, що вона знаходиться в небезпеці під час контакту з одним з батьків, необґрунтованих звинуваченнях на адресу бабусі й дідуся, інших членів сім`ї, зміна місця проживання без попереднього обговорення тощо.

Підстави забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.

Колегія суддів зазначає, що батьківські повноваження належать обом батькам однаковою мірою. Дитина, як правило, однаково любить обох батьків та потребує турботи та підтримки кожного з них.

Батьки і дитина мають право на вільне спілкування один з одним, якщо воно не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що між сторонами дійсно існує спір з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка наразі проживає разом із батьком.

Про наявність конфліктної ситуації між сторонами з приводу участі матері у спілкуванні з дитиною свідчить факт звернення 26 грудня 2024 року ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 порушує графік зустрічей та не приводить дитину додому, утримує дитину за своїм місцем проживання.

Згідно з листом Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 січня 2025 року вбачається, що 13 січня 2025 року до них звернувся ОСОБА_2 з заявою щодо фізичного насильства, вчиненого матір`ю дитини та її співмешканцем, стосовно малолітньої дитини. За результатами проведеної роботи встановити факт вчинення насильства не виявилось можливим, оскільки з 21 грудня 2024 року дитина проживає з батьком. Під час візиту спеціалістів Служби за місцем проживання дитини ОСОБА_3 відмовився спілкуватися з комісією.

Листом від 05 лютого 2025 року Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації повідомила, що до ліцею № 245 «Гелікон» Оболонського району м. Києва 13 січня 2025 року звернулись батьки дитини - ОСОБА_2 з заявою про переведення дитини на сімейну (домашню) форму здобуття освіти та ОСОБА_1 з протилежним змістом, про те, що вона не бачить для цього підстав. У зв`язку з тим, що дитина не відвідує навчальний заклад без поважних причин, стосовно ОСОБА_2 працівником поліції складено адміністративний протокол за частиною першою статті 184 КУпАП.

Згідно з відповіддю Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 14 січня 2025 року, зокрема:

24 грудня 2024 року надійшло повідомлення інформаційного характеру про те, що колишній чоловік не повертає дитину. Заявник - ОСОБА_1 ;

25 грудня 2024 року надійшли повідомлення інформаційного характеру щодо непорозумінь із колишнім чоловіком. Заявник - ОСОБА_1 ;

02 січня 2025 року надійшло повідомлення інформаційного характеру про те, що колишній чоловік не повертає дитину. Заявник - ОСОБА_1 ;

10 січня 2025 року надійшло повідомлення інформаційного характеру щодо непорозумінь із колишнім чоловіком. Заявник - ОСОБА_1 ;

13 січня 2025 року надійшло повідомлення інформаційного характеру щодо перешкоджання чоловіком у спілкуванні з дитиною.Заявник - ОСОБА_1 .

Звернення відносно ОСОБА_1 за період з листопада 2024 року до часу апеляційного розгляду не надходили.

Відповідно до змісту характеристики ОСОБА_3 , учня 1-В класу ліцею № 245 «Гелікон» Оболонського району міста Києва, ОСОБА_3 ніколи не скаржився на жорстоке ставлення з боку батьків, можливих страхів по відношенню до дорослих.

Згідно з відповіддю директора ліцею № 245 «Гелікон» Оболонського району міста Києва від 24 січня 2025 року № 23, батько ОСОБА_2 попереджений, що в разі відсутності учня 1-В класу ОСОБА_3 в ліцеї 27 січня 2025 року адміністрація закладу освіти звернеться з клопотанням про відсутність учня до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонського району м. Києва та Сектору ювенальної превенції Оболонського РВ ГУНП м. Києва.

Суд апеляційної інстанції, встановивши наявність обставин, які позбавляють ОСОБА_1 можливості спілкуватися з малолітнім сином, враховуючи права матері на особисте спілкування з дитиною та відсутність обставин, які обмежують право на таке спілкування, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 без присутності батька ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб: кожної другої та четвертої суботи місяця з 11:00 год. до 19:00 год. неділі,зобов`язавши батька дитини забезпечити надання дитини ОСОБА_1 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень.

Застосування судом тимчасового (до набрання законної сили рішенням по суті спору) заходу забезпечення позову шляхом усунення перешкод одному з батьків, з яким дитина на час вирішення спору фактично не проживає, у спілкуванні й вихованні дитини, не свідчить про вирішення судом по суті спору про визначення місця проживання дитини. Такі заходи забезпечення позову перебувають у межах виконання органами державної влади позитивних зобов`язань, які випливають з гарантій, передбачених статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідають наведеній вище практиці Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд фактично обмежив право дитини на безперешкодне спілкування з матір`ю, оскільки визначеного час для зустрічей недостатньо,щоб налагодити контакт з дитиною, зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Касаційний суд наголошує, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Застосування заходів забезпечення позову шляхом встановлення графіку перебування малолітньої дитини з матір`ю та батьком почергово, через певний (незначний) проміжок часу, не відповідає інтересам малолітньої дитини, яка буде вимушена кожного тижня змінювати місце свого проживання, адаптуватись до обставин, які у зв`язку з цим виникатимуть, та зазнаватиме невиправданого стресу.

Заяви про забезпечення позову шляхом встановлення графіку перебування малолітньої дитини з одним із батьків обов`язково належить оцінювати на предмет відповідності найкращим інтересам дитини, з точки зору усунення усіх ймовірних стресових ситуацій, пов`язаних із систематичною і постійною, через незначний проміжок часу, зміною місця перебування дитини (особливо малолітньої).

За таких обставин суд апеляційної інстанції в оскарженій ухвалі зробив правильний висновок про відсутність підстав для забезпечення позову у цій справі саме у спосіб, про який просить мати дитини (встановлення графіку перебування малолітньої дитини з матір`ю та батьком почергово, через певний (незначний) проміжок часу). Такий спосіб забезпечення позову не узгоджується із забезпеченням найкращих інтересів малолітньої дитини.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Череди Тамари Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник