Справа № 466/5033/25
Провадження № 2/466/2375/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и в :

27.05.2025 позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з останнього на користь позивача три відсотка річних в сумі 1671,49 доларів США за користування позикою в період з 27.05.2022 року по 27.05.2025 року, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 27.05.2025 року становить 69485 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 07.11.2014 року він позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20000 доларів США.

Строк повернення позики сплив 07.11.2016 року і станом на день звернення з даним позовом до суду позику відповідач добровільно не повернув, частина коштів була стягнута шляхом примусового виконання рішення суду, а саме 23.09.2022 року було стягнуто 59954,97 грн (1639,52 долари США станом на 23.09.2022).

Позивач зазначає, що станом на день подання даного позову залишок боргу становить 18360,48 доларів США. У зв`язку з чим позивач вирішив звернутись до суду з позовом про стягнення трьох відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за три роки, що передують зверненню до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Щодо заочного рішення не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву чи клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.11.2014 року ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20000 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2017 року було у справі №466/10923/16-ц задоволено в повному обсязі позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 20000 доларів США.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2018 року ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2017 року було у справі №466/10923/16-ц було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14.01.2019 року у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15.05.2017 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2018 залишено без змін.

В період перебування виконавчого листа по справі № 466/10923/16-ц на примусовому виконанні у Шевченківському відділі ДВС м. Львова з боржника (відповідача) на користь стягувача (позивача) було стягнуто 59954,97 гривень. Стягнення мало місце 23.09.2022 року

Станом на 23.09.2022 року по даним НБУ курс долара США до гривні був наступним: долар США (USD) - 36,5686 грн. за 1 долар.

Таким чином 23.09.2022 року з боржника (відповідача) на користь стягувача (позивача)

було стягнуто 1639,52 доларів США: 59954,97/36,5686=1639,52.

Отже, станом на день подання даного позову залишок боргу становить 18360,48 доларів США.

Виконавчий лист №466/10923/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 20000 доларів США знаходиться на даний час на виконанні у приватного виконавця Сидія О.В., провадження №77099162.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, відсотки, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від відсотків, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 вказувала про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Також чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, і не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі № 922/795/19.

Тому позовні вимоги про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є обґрунтованими.

Згідно наданого позивачем розрахунку, який перевірений та прийнятий судом як такий, що проведений фахово і відповідає вимогам чинного законодавства, розмір трьох відсотків річних за період з 27.09.2022 року по 27.05.2025 року становить 1671,49 доларів США і з огляду на обґрунтованість позовних вимог зазначена сума підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Тому, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 522/11364/15-ц (постанова від 16.10.2019 року), заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Таким чином гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана.

За таких обставин як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Відповідні висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16, одночасно відступивши від правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 (постанова від 02.07.2014 року) про те, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня.

Крім того, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду, а також у постанові від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відтак, з метою уникнення двозначності під час виконання цього рішення суду, стягненню підлягає виключно сума трьох відсотків річних в іноземній валюті без зазначення її еквіваленту у гривні.

У відповідності до вимог частини шостої статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Згідно частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Згідно офіційного курсу НБУ, станом на день пред`явлення позову ціна позову в еквіваленті до національної валюти становила 69 485 грн (41,5707 * 1671,79 = 69 485).

Відтак, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 270, 280-283 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три відсотки річних за період з 27.05.2022 року по 27.05.2025 року в розмірі 1671,49 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1211,20 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О. І. Баєва