Справа № 466/5287/25 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б
Провадження № 22-ц/811/2177/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 05 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Товариству з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) «Львівенергозбут» відмовлено у видачі судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію: з посиланням на пункт 5 частини 1 статті 165 ЦПК України, яким передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою (а.с. 12).

Згадану ухвалу оскаржило ТзОВ «Львівенергозбут».

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу «для продовження розгляду» до суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що внесенням змін до «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України строки позовної давності продовжувались на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та на період дії в Україні режиму воєнного стану, який було введено указом Президента України з 24 лютого 2022 року і який діє на всій території України по даний час, а тому вважає, що у суду були відсутніми правові підстави для відмови у видачі судового наказу (а.с. 15-17).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Цивільним процесуальним кодексом України встановлено, що:

-судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (стаття 160);

-судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (пункт 3 частини 1 статті 161).

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» містяться роз`яснення про те, що:

-питання наявності спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви (пункт 9);

-якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами (пункт 13).

Заявником (ТзОВ) заявлено вимогу про стягнення з боржників заборгованості за послуги електропостачання

В обґрунтування заявлених вимог заявником (ТзОВ) до поданої ним 04 червня 2025 року до суду заяви про видачу судового наказу долучено розрахунок основного боргу за електроенергію за період з 01.03.2019 року по 01.03.2025 року, з якого вбачається, що предметом стягнення є заборгованість за 2 (два) місяці 2019 року, а саме: за березень (392 грн. 64 коп.) і червень (449 грн. 28 коп.).

Як вбачається з згаданого вище розрахунку боргу, у ньому взагалі відсутня інформація за період квітень-травень 2019 року (тобто місяці між березнем та червнем 2019 року), а у інший період (з 01.07.2019 року по 01.03.2025 року, тобто протягом 68 місяців !) квартира боржників взагалі електроенергію не споживала і нарахування за таку не проводилось (а.с. 8-9), незважаючи на те, що у цій квартирі (згідно долученої до заяви довідки) до цього часу є зареєстрованими і проживають боржники (а.с. 10).

Будь-яких інших документів (крім згаданих вище розрахунку боргу і довідки з місця проживання) до заяви в обґрунтування заявлених вимог (як то відповідних договорів про надання послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг; документів, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, зокрема - застосованих тарифів) не долучено.

Заява ТзОВ про видачу судового наказу також не містить будь-яких пояснень щодо розрахунку боргу, зокрема відсутності такого розрахунку за певний період, взагалі відсутності споживання електроенергії та відповідних нарахувань за тривалий проміжок час (68 місяців !), неможливості звернення ТзОВ (як юридичної особи) до суду протягом 6 (шести) років тощо.

Наведені вище обставини в їх сукупності у даному конкретному випадку аж ніяк не можуть свідчити про безспірність та обґрунтованість заявлених ТзОВ вимог до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що унеможливлює вирішення цих вимог в порядку наказного провадження, а тому такі підлягають вирішенню в порядку позовного провадження.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні, а тому апеляційна скарга на цю ухвалу до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 05 червня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 29 вересня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.