Справа № 217/212/24
Провадження № 2/202/1917/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голєва А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про визнання правочину недійсним, стягнення сплаченої комісії та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпра звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 17.07.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2147225, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 27.06.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27062022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» відступає належні йому права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає зазначені права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 27.06.2022 до договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 року, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2147225 в сумі 47 560 грн., з яких: 14 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 060 грн. сума заборгованості за процентами.

07.08.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04487-08/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 18.02.2022 року між ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 18022022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Інвеструм» відступає належні йому права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає зазначені права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 18.02.2022 до договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 04487-08/2021 в сумі 14 560 грн., з яких: 7 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 560 грн. сума заборгованості за процентами.

Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 2147225 в розмірі 47 560 грн., з яких: 14 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 060 грн. - сума заборгованості за процентами; за кредитним договором № 04487-08/2021 в розмірі 14 560 грн., з яких: 7 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 560 грн. - сума заборгованості за відсотками, а всього заборгованість за договорами у загальному розмірі 62 120 грн, яку просили стягнути із відповідача.

Представник ОСОБА_1 адвокат Малишева М.В. надала відзив на позовну заяву в якому зазначала, що відповідач не має боргових зобов`язань перед позивачем. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по договору про споживчий кредит розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». З договорами відповідача не ознайомлено та відповідач не підписувала їх, навіть в електронному варіанті, інші надані позивачем по справі документи відповідачу також не надавались.

Наголошувала на відсутності передачі права вимоги заборгованості від ТОВ «Лінеура Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄАПБ». Відповідно до предметів наданих договорів факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги. Позивач не надає нам квитанцій про сплату фактором ціни продажу, тобто не підтверджує факт перерахування коштів. Договори не містять відомостей про їх підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме відповідачем, оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Посилання позивача на перерахування на банківську картку є нічим не підтвердженими. Надані позивачем докази не містять документального підтвердження надання кредиту, відповідності заборгованості умовам договору, розміру процентів при визначені заборгованості та дійсного розміру заборгованості у відповідності до умов договору. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 адвокат Малишева М.В. звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про визнання правочину недійсним, стягнення сплаченої комісії та моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначала, що в паспорті споживчого кредиту для споживача окрім тіла кредиту та відсотків, вказуються також комісії та інші платежі, щодо яких сторона первісного позивача не надала жодних документів, а саме розмір таких сум та яким чином вони нараховуються. Проте, обов`язок зі сплати комісії суперечить статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", тому просили суд визнати вказану умову недійсною з моменту укладення договору. Паспортом споживчого кредиту не визначено в чому полягає надання банком послуг позивачу за комісію та яка природа цих послуг. Не визначено це і в інших наданих первісним позивачем документах. В первісній позовній заяві позивач жодним чином не вказав, в чому полягає надання послуг за комісію. Просила суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Неправомірними діями первісного позивача ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка виразилась в моральних та душевних стражданнях і переживаннях, порушенні душевної рівноваги, у емоційному стресі, негативних емоціях. Також через судовий процес було порушено звичний та розмірений спосіб життя ОСОБА_1 , виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання свого часу для вирішення проблем, пов`язаних з усуненням наслідків подання первісним позивачем позовної заяви, обставин та доказів, які вводять суд в оману. Із зазначеного можна зробити висновок, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не визнає конституційних, цивільних, цивільно-процесуальних прав ОСОБА_1 ; вводить суд в оману, надаючи недостовірну та неправдиву інформацію та надаючи інші документи під виглядом тих, які був зобов`язаний надати.

Просила суд визнати умови Паспорту споживчого кредиту до Договору № 2147225 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.07.2021 року та Договору про надання фінансового кредиту № 04487-08/2021 від 07.08.2021 року щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії та інші платежі - недійсними; визнати договір № 2147225 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.07.2021 року та договір про надання фінансового кредиту № 04487-08/2021 від 07.08.2021 року, укладені між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 - недійсними; зобов`язати ТОВ «Лінеура Україна» надати до суду розгорнутий розрахунок заборгованості за договором № 2147225 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.07.2021 року та договором про надання фінансового кредиту № 04487 08/2021 від 07.08.2021 року а, а саме: окремими пунктами розрахунок сплаченої комісії; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» на користь ОСОБА_1 , суму сплаченої комісії за нікчемними умовами паспорту споживчого кредиту до договору № 2147225 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.07.2021 року та договору про надання фінансового кредиту № 04487-08/2021 від 07.08.2021 року, в розмірі згідно до наданого ТОВ «Лінеура Україна» розрахунку; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» надав відзив на позовну заяву в якому зазначав, що позивачу за зустрічним позовом надана повна інформація, щодо укладення договору. Перед підписанням кредитного договору в ІТС товариства клієнт підтвердила своє ознайомлення з інформацією про розмір процентної ставки та порядок нарахування і сплати процентів, розмір штрафних санкцій за невиконання договору, вартість кредиту, строк кредиту та згоду з умовами договору, шляхом проставляння відповідної відмітки в чек-боксі. Основні умови кредитування, розмір процентної ставки, інформація щодо орієнтовної процентної ставки та вартості кредиту також містяться в паспорті споживчого кредиту, який позивач за зустрічним позовом підписала шляхом використанням одноразового ідентифікатора, що отриманий ним на фінансовий телефонний номер. перед укладенням договору позивачу за зустрічним позовом була надана уся необхідна та достовірна переддоговірна інформація, зокрема що передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

У відповідності до п.2.1 договору товариство видало кредит в сумі 14 500 грн. на банківський рахунок позивача за зустрічним позовом за реквізитами банківської картки: маска картки № НОМЕР_1 , через платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає товариству послуги з переказу коштів у національній валюті на підставі договору №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Зазначені обставини підтверджені листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від № 1-0103 від 01.03.2024. Звертали увагу суду, що при укладенні договору з позивачем за зустрічним позовом в умовах договору нарахування будь яких комісій не встановлювалось, що підтверджується як самими умовами договору так і відсутністю в позовній заяві за зустрічним позовом чіткого пункту договору щодо нарахування або вимоги сплати комісії за спірним договором кредитором. За таких умов зустрічна позовна заява є безпідставною та не обґрунтованою. Звертали увагу, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства, позивач за зустрічним позовом був ознайомлений з його умовами, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, отримав за договором кошти та не повернув їх як помилково отримані. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про визнання правочину недійсним, стягнення сплаченої комісії та моральної шкоди, в частині вимог що стосуються ТОВ «Лінеура Україна».

Представник ОСОБА_1 адвокат Малишева М.В. надала відповідь на відзив я якій зазначала, що відповідач жодним чином не спростовує фактів, викладених у зустрічній позовній заяві, щодо нав`язування умов договору, неознайомлення ОСОБА_1 з істотними умовами надання кредиту, відсутності детальної інформації щодо характеру комісії, її структури, правової підстави, а також відсутності реального надання будь-яких супутніх фінансових чи інформаційних послуг, за які могла б стягуватись така комісія. Також залишено поза увагою ігнорування обов`язку щодо повного та своєчасного інформування споживача про загальну вартість кредиту, ефективну процентну ставку та сукупні витрати на кредит, що прямо передбачено чинним законодавством. Твердження відповідача про добровільне та законне укладення кредитного договору є юридично безпідставними та маніпулятивними. Сам факт формального підписання (в електронній формі) не є свідченням повної згоди на всі умови договору, а сам документ має ознаки такого, що укладений з порушенням імперативних норм законодавства та на підставі обману або введення в оману споживача. Ці обставини дають достатні підстави вважати, що укладення договору було нерівноправним, примусовим та юридично дефектним, що, відповідно до норм статей 215, 230 та 634 ЦК України, є підставою для визнання його (чи окремих його умов) недійсним. Проаналізувавши доводи, наведені у відзиві ТОВ «Лінеура Україна» на зустрічну позовну заяву, ОСОБА_1 , вважає, що вказані в ньому заперечення є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не спростовують належним чином викладені вимоги у зустрічній позовній заяві. Просили задовольнити зустрічний позов та у задоволенні первісного позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовити у повному обсязі.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник ОСОБА_1 адвокат Малишева М.В. надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник ТОВ «Лінеура Україна» надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 17.07.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2147225, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

07.08.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04487-08/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Щодо зустрічного позову.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У межах цієї справи позивач за первісним позовом вимагає стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами, посилаючись на порушення позичальником обов`язку з повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування ним, позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом вважає, що положення оспорюваних кредитних договорів, не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та засадам справедливості, добросовісності, розумності, в тому числі, як наслідок, свідчить про істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків, призводять до погіршення становища позивача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечать моральним засадам суспільства, а тому є незаконними.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі.

Кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.ст.207, 639 ЦК України, а також Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Суд вважає встановленим та доведеним, що, сторони уклали 17.07.2021 кредитний договір № 2147225 та 07.08.2021 кредитний договір № 04487-08/2021 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач підписала договори електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного і використання якого відповідає ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Підписавши договори, відповідач підтвердила свою повну обізнаність та згоду з усіма умовами договору.

Отже, вказані кредитні договори укладені з дотриманням встановленої для нього ст.1055 ЦК України письмової форми, є чинними та підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідач та її представник не надали суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних ними обставин та відповідно не довели наявність підстав для визнання кредитних договорів недійсними.

Відповідач ОСОБА_1 , підписавши Паспорт споживчого кредиту та Інформацію щодо умов кредитування, підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20.

Отже, вимоги положень діючого законодавства про надання споживачу інформації, необхідної для отримання споживчого кредиту (ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»), в даному випадку були дотримані.

В силу приписів ч. 12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення.

Однак, з моменту укладання кредитного договору та до цього часу відповідач з таким повідомленням або з заявами про зміну умов кредитного договору, перерахунок чи реструктуризацію заборгованості до позивача не звертався. Правом відмовитись від договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, яке передбачено ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» відповідач також не скористався.

Також суд вважає, що укладені між сторонами кредитні договори не містять будь-яких несправедливих умов, тобто таких, що тягнуть істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача як споживача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що презумпція правомірності укладених між сторонами кредитних договорів відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, відповідно правові підстави для визнання кредитних договорів недійсними відсутні, у зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

27.06.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27062022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» відступає належні йому права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає зазначені права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 27.06.2022 до договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 року, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2147225 в сумі 47 560 грн., з яких: 14 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 060 грн. сума заборгованості за процентами.

18.02.2022 року між ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 18022022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Інвеструм» відступає належні йому права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає зазначені права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 18.02.2022 до договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022, ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 04487-08/2021 в сумі 14 560 грн., з яких: 7 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 560 грн. сума заборгованості за процентами.

Згідно з частинами першої, четвертої статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив про те, що 27.06.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27062022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» відступає належні йому права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає зазначені права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників та 18.02.2022 року між ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 18022022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Інвеструм» відступає належні йому права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає зазначені права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Проте, наявні в матеріалах справи копії договорів факторингу не містять всіх сторінок договору, що позбавляє суд можливості дослідити їх зміст у повному обсязі та встановити умови вказаних договорів, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами, а тому позивач не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за вказаними правочинами.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» оплати за договорами факторингу № 27062022 від 27.06.2022 та № 18022022 від 18.02.2022.

Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за правочином, який є предметом розгляду у даній справі.

Частинами першою - третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись з позовом до суду, позивач виклав обставини, якими обґрунтовував свої позовні вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовом з поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування, просив розглянути справу у їх відсутність.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з вищевикладеним, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові покладаються на позивача.

Щодо інших доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме пункт 1 статті 6 Конвенції яка зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20.08.2025, є дата складення повного судового рішення 29.09.2025.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про визнання правочину недійсним, стягнення сплаченої комісії та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 29.09.2029.

Суддя Г.В. Бєсєда