ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/8672/24 Головуючий суддя І інстанції Борисенко О. О.
Провадження № 22-ц/818/3002/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за заповітом
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Авілової Олени Михайлівни на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року, у справі №639/8672/24, за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контра Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контра Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Авіловою Оленою Михайлівною, яка діє на підставі ордеру (а.с.6).

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , іншого житла крім зазначеного не має. В червні 2023 року у квартирі знайдено заповіт від 28.07.2010, посвідчений приватним нотаріусом П`ятою Харківської державної нотаріальної контори, на підставі якого Дейнеко Григорій Миколайович заповів все своє майно ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Вказав, що він не був обізнаний про наявність заповіту, а вважав, що квартира оформлена на нього, оскільки попередній власник ОСОБА_2 йому її подарував. Позивач має захворювання центральної нервової системи, перебуває на обліку у КНП «Міський психоневрологічний диспансер №м3» ХМР, в зв`язку з чим звернувся до нотаріуса невчасно, а тільки у 2023 році під час воєнного стану на території України після встановлення всіх обставин. 04.07.2023 державний нотаріус Другої Харківської міської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неподанням ОСОБА_1 заяви нотаріусу про прийняття спадщини та відсутністю реєстрації місця проживання разом із заповідачем. Позивач вказав, що строк на прийняття спадщини пропущений через військову агресію Російської Федерації проти України та введення воєнного стану.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , терміном у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Авілова Олена Михайлівна подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Встановити додатковий строк для подачі ним заяви до органів нотаріату про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що є свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 , терміном в два місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.

На обґрунтування вказала, що суд першої інстанції не надав належної оцінки підстав його позову.

Зазначено, щозгідно з положеннями постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року, справа № 565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постановах: від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 по справі № 686/5757/23 за результатами вирішення цього спору дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом. Тож необізнаність про наявність заповіту може бути оцінена як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

Зауважив, що судом досліджено копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , згідно якої інших спадкоємців у ОСОБА_2 не було. Квартира, яку отримав у спадщину ОСОБА_1 не має цінності з підстав її нежитлового стану. Позовна заява до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини є єдиною можливістю Позивача на реєстрацію свого місця проживання та оформлення пенсії.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги. При цьому колегія судів не знайшла законних підстав для відкладення справи згідно заяви представника відповідача адвоката Авілової О.М., яка покликалась на те, що вона зайнята в іншому судовому засіданні, оскільки Харківський апеляційний суд задовго до призначеної справи в іншому суді та завчасно повідомив її про судове засіданні, але ніяких заяв з приводу з`ясування можливості призначення розгляду справи на іншу дату до суду апеляційної інстанції завчасно у розумні строки не було надано. У своїй заяві про відкладення розгляду справи представник представниця позивача та апелянта ніяких додаткових аргументів по суті скарги не зазначила. Така процесуальна поведінка не відповідає завданню цивільного судочинства, яка передбачена ст. 2 ЦПК України.

Так, у ст. 2 ЦПК України визначено, що Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Тому колегія суддів вважає таку процесуальну поведінку представника відповідача такою, що спрямована на затягування розгляду справи поза межі розумних процесуальних строків та відповідно до ст. 44 ЦПК України визнає її недобросовісною та вважає за можливе розглянути подану нею апеляційну нею скаргу за її відсутністю, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів існування об`єктивних перешкод для подачі заяви про прийняття спадщини та не довів, що пропуск строку відбувся з поважних причин.

Суд врахував, що під час розгляду справи позивач підтвердив, що з часу складення спадкодавцем ОСОБА_2 заповіту від 28.07.2010 та на час смерті спадкодавця 02.09.2018 був обізнаний про наявність складеного на його користь заповіту, та через юридичну необізнаність щодо необхідність подачі заяви про прийняття спадщини при наявності заповіту заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк не подав, продовжував користуватися житлом спадкодавця, в якому він мешкав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, за відсутності у нього іншого житла.

Оскільки позивач тривалий час не вчинив активних дій, спрямованих на прийняття спадщини виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, суд відмовив у задоволенні заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які доводами скарги не спростовані.

Дійсно, у судовому засіданні в суді першої інстанції позивач зазначив, що про наявність складеного на його користь ОСОБА_2 заповіту від 28.07.2010 він був достовірно обізнаний з дня його посвідчення, вказаний заповіт завжди був при ньому, він його не втрачав. Також позивач додав, що достовірно знав, що ця квартира йому не подарована а був складений саме заповіт на його ім`я. Проте він вважав, що сама по собі наявність такого заповіту автоматично призводить до набуття ним права власності на спадкове майно, в зв`язку з чим у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини він заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавав. Додатково зазначив, що не знав про те, що йому потрібно було звернутися до нотаріуса у 6-ти місячний строк. Відповідаючи на питання представника відповідача стверджував те, що у далекому минулому проходив амбулаторне лікування, але не вважає свою хворобу серйозною та останні декілька років вважає себе психічно здоровим.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 14.02.2001 р. № 6-01-221368 Центру (відділу) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 (а.с.10,71).

28 липня 2010 року ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори р. № 4-64, згідно з яким заповів усе його майно, де б воно не було і з чого воно б на складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,60).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7,59).

Станом на дату смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований тільки спадкодавець, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 04.07.2023 (а.с.70).

04.07.2023 ОСОБА_1 подав до державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори заяву, в якій просив видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 (а.с.56).

Постановою державного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори СМУ Міністерства юстиції від 04.07.2023 № 1046/02-31/П відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що ніде не зареєстрований, у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , 1922 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадкоємець ОСОБА_1 спадщину не прийняв: заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця) не подав, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини разом не проживав і не зареєстрований (а.с.11,72).

Як вбачається з копії довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР від 28.07.2023, наданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації місця проживання, останній з 1991 року страждає на захворювання центральної нервової системи, по теперішній час спостерігається у КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР (а.с.14).

Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця (статті 1220, 1221 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом частин 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже спадкоємці повинні були звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по 02 березня 2019 року.

Як на обставини, що зумовили пропущення строку подання заяви про прийняття спадщини позивач у позовній заяві посилався на необізнаність про наявність заповіту, його захворювання центральної нервової системи, перебування на обліку у КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР; військову агресію проти України та введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану.

Важливим у даному випадку є той безспірний факт, що про наявність заповіту позивач був достовірно обізнаний з дня його складення та наявність у минулому хвороби не впливала на обставини пропуску 6-ти місячного строку.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і остаточно дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18. Судова практика у цій категорії справ є сталою та незмінною.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Суд врахував правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, а саме, що під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 по справі № 686/5757/23 за результатами вирішення цього спору дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом.

Тож необізнаність про наявність заповіту може бути оцінена як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

Велика Палата Верховного Суду уточнила вказаний правовий висновок, та погодилась, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», якщо цим заповітом змінений порядок спадкування.

У даній справі позивач на день відкриття спадщини знав про наявність заповіту на його ім`я, тому ця причина не може бути підставою для поновлення строку для прийняття спадщини. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які доводами скарги не спростовуються.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року у справі №545/1231/23 зазначено, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Отже, за сталою та незмінною судовою практикою суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Доказів (посилань на докази) на підтвердження поважності причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій, спрямованих на прийняття спадщини, на які позивач покликався у підставах свого позову, - матеріали справи не містять.

Таким чином, у цій справі встановлено, що позивач за відсутності об`єктивних та непереборних обставин які б унеможливлювали своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, не вчиняв дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, а саме з 02 вересня 2018 року. Зазначення позивачем, що він має захворювання центральної нервової системи, перебуває на обліку у КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР, в зв`язку з чим звернувся до нотаріуса невчасно, а тільки у 2023 році під час воєнного стану на території України після встановлення всіх обставин не може вважатися підставою для визнання поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки у справі відсутні докази про те, що ці причини істотно зашкодили позивачу вчасно направити заяву про прийняття спадщини за допомогою засобів поштового зв`язку, з наступним особистим зверненням з такою заявою до нотаріуса.

Подібні висновки викладені у постанові КЦС ВС від 12 листопада 2018 року у справі № 136/200/17.

Посилання позивача на воєнний стан у даній справі не вплинув на можливість позивача вчасно в межах 6-ти місячного строку прийняти спадщину з огляду на те, що воєнний стан був оголошений з 24 лютого 2022 року, тобто вже після спливу цього строку. Позивач такожзаявив суду першої інстанції, що його хвороби не впливала на обставини пропуску 6-ти місячного строку, та наполягав на тому, що не знав про необхідність звернення до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, оскільки він тривалий час мешкав разом зі спадкодавцем у спірній квартирі після того, як його бар виписав його з попереднього місця проживання у 2007 році.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 і така касаційна практика є сталою та незмінною.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним зазначенням у рішенні суду про відсутність доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на день його смерті, оскільки ці обставини перебувають поза межами підстав заявленого позову та виходять поза межі його розгляду.

Позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадщину за заповітом, в якій доводити, що він постійно мешкав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Авілової Олени Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегія Ю.М.Мальований

О.В.Маміна