Справа № 161/6738/25
Провадження № 2/161/2889/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М., розглянувши у в порядку письмового спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами справи в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцькводоканал», Луцького міського голови Ігоря Поліщука про порушення прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Луцькводоканал», Луцьког міського голови про захист прав споживача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Вказує, що 31.05.2022 року між нею та відповідачем укладено індивідуальний договір з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, на підставі якого, відповідач надає послуги відповідно до умов договору, а вона, як споживач, користується та оплачує надані послуги. На виконання своїх зобов`язань відповідач КП «Луцькводоканал» 08.04.2023 року, 02.01.2025 року надіслав на її адресу копію «Загальної картки» по особовому рахунку НОМЕР_1 . Документи сформовані за допомогою автоматизованої системи «Білінг» частково російською мовою, що зобов`язує її, як споживача, володіти російською мовою.

Також зазначила, що Луцький міський голова, який є відповідальним за дії та бездіяльність директора КП «Луцькводоканал» не виконав вимоги ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» в частині здійснення заходів контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів та не забезпечив надання директором КП «Луцькводоканал» В.Гуменюком «Загальної картки» державною мовою.

Крім цього просить врахувати, що під час повномасштабного збройного вторгнення рф на територію України, однією з інструментів геополітичної експансії агресор використовує мовне питання. Такі дії посадових осіб КП «Луцькводоканал» змушують її володіти та використовувати мову окупантів, що спричиняє їй не аби яку моральну шкоду.

На підставі наведеного просить припинити порушення її прав споживача послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом зобов`язання директора КП «Водоканал» В.Гуменюка надати копію «Загальної картки» по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з січня 2020 по січень 2025 року, виготовлений повністю державною мовою. Також просить стягнути з відповідачів 500 000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

14.05.2025 відповідач Луцький міський голова І.І. Поліщук подав відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки позовна заява не містить доказів дій або бездіяльності Луцького міського голови щодо захисту прав споживачів, а тому відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача.

Також зазначає про відсутність правових підстав звернення із позовом до Луцького міського голови, а саме: посилання позивачкою на пп. б п.3 ч.1 ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування», як на підставу порушення ним виконання обов`язків за дотриманням законодавства, віднесений до відання сільких, селищних, міських рад, а не повноважень міського голови.

У зв`язку з наведеним просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

15.05.2025 представником КП «Луцькводоканал» подано відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає, що позовні вимоги, які викладені ОСОБА_1 в позовній заяві, є необґрунтованими, надуманими та безпідставним з огляду на наступне.

Протягом грудня 2024 року від Позивачки до КП «Луцькводоканал» не надходило заяв/звернень щодо надання інформації про нарахування плати за комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежів за адресою АДРЕСА_2 . Підприємство з власної ініціативи зазначену інформацію Позивачці не надавало.

Позивачка до позовної заяви не надала будь-яких доказів звернення до Відповідач 1 щодо надання інформації про нарахування плати за комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежів за адресою АДРЕСА_2 за період січень 2020 - січень 2025 роки.

Відповідно вимога Позивачки до Відповідача 1 шляхом зобов`язання директора КП «Луцькводоканал» надання копії документу «Загальної картки» по особовому рахунку споживача по особовому рахунку НОМЕР_1 з січня 2020 по січень 2025 року є передчасною, через відсутність такого звернення.

Також, позивачка не зазначила, яку саме інформацію у Додатку 4 до позовної заяви викладено недержавною (російською) мовою.

При ознайомленні з зазначеним доказом Відповідач1 не виявив слів, які б спотворювали його зміст, та робили документ незрозумілим та були викладені недержавною мовою. Твердження позивачки щодо застосування недержавної (російської) мови у діловодстві та документації Відповідачем1, в т.ч. у комп`ютерних програмах з користувацьким інтерфейсом, не підтверджено будь-якими доказами.

До позовної заяви позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення протиправних дії КП «Луцькводоканал», факту наявності наслідків у вигляді шкоди (небезпечною для життя та здоров`я продукцією), що завдається немайновим правам, свободам, законним інтересам особи, наявність причинного зв`язку між діянням та його наслідками і наявність вини. Відповідно відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди.

У зв`язку з наведеним просить у позові відмовити.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з постачання холодної води, урегульовано Законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Послуги з водопостачання та водовідведення у вищезазначеному багатоквартирному будинку надаються відповідачем - КП «Луцькводоканал».

Із заяви-приєднання до індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 28.05.2023 року, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилась з умовами договору про надання послуг на http://vd.lutsk.ua та приєдналась до договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення КП «Луцькводоканал» (а.с. 4).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що 08.04.2023 року, 02.01.2025 року КП «Луцькводоканал» надіслав на адресу позивачки копії «Загальної картки» по особовому рахунку НОМЕР_1 за період січень 2020 січень 2025 року.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються.

Водночас позивачка стверджує, що інформація в зазначених документах частково зазначена російською мовою.

Статтею 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

Згідно до ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачає що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Протокол № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

Рішенням Конституційного Суду України від 14.12.1999 року № 10-рп (справа про застосування української мови) надано тлумачення положенню ч. 1 ст. 10 Конституції України, відповідно до якого українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

За своєю організаційно-правовою формою відповідач є державним комунальним підприємством, а тому беззаперечним є те, що єдиною та виключною формою ділового спілкування зі споживачами для КП «Луцькводоканал» є українська мова.

Відповідно до ч. 6 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення функціонування державної мови як державної» інтернет-представництва (в тому числі вебсайти, вебсторінки в соціальних мережах) органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій державної і комунальної форм власності, медіа, зареєстрованих в Україні, а також суб`єктів господарювання, що реалізують товари і послуги в Україні та зареєстровані в Україні, виконуються державною мовою. Поряд з версією інтернет-представництв (у тому числі вебсайтів, вебсторінок у соціальних мережах), виконаних державною мовою, можуть існувати версії іншими мовами. Версія інтернет-представництва державною мовою повинна мати не менше за обсягом та змістом інформації, ніж іншомовні версії, та завантажуватись за замовчуванням для користувачів в Україні.

Згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про забезпечення функціонування державної мови як державної» підприємства, установи та організації всіх форм власності, фізичні особи-підприємці, інші суб`єкти господарювання, що обслуговують споживачів (крім випадків, встановлених частиною третьою цієї статті), здійснюють обслуговування та надають інформацію про товари (послуги), у тому числі через інтернет-магазини та інтернет-каталоги, державною мовою. Інформація державною мовою може дублюватися іншими мовами.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.07.2021 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ЗУ «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (далі Рішення) наголосив на тому, що громадянин України не має обов`язку володіти іншою мовою, ніж державна, тому надання йому поза його волею інформації іншою мовою, ніж державна, є порушенням його прав, що є несумісним із Конституцією України.

Крім того, Рішенням визначено, що у зв`язку з військовою агресією з боку російської федерації й використанням нею «мовного питання» як одного з інструментів своєї геополітичної експансії, загроза українській мові рівносильна загрозі національній безпеці України, існуванню української нації та її держави, і без повноцінного функціонування української мови в усіх ділянках публічного життя суспільства на всій території України українській нації загрожує втрата статусу й ролі титульної й державотворчої нації, що є рівнозначним загрозі зникнення Української держави з політичної карти світу. Українська мова як єдина державна має юридичний статус обов`язкового засобу спілкування в публічних сферах усередині країни.

У Рішенні також зазначено, що влада російської федерації використовує російську мову як один із інструментів геополітичної експансії, унаслідок чого створено загрозу загострення міжетнічних стосунків. Мовне питання від початку постання України як незалежної держави є одним із головних у веденні російською федерацією гібридної війни проти України. Трагічні наслідки таких дій з боку російської федерації для нашої держави виявилися в збройній агресії проти України, коли російська федерація здійснила окупацію частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а також в Донецькій та Луганській областях з утратою Україною на цій частині території свого суверенітету.

З огляду на це громадяни України зобов`язані володіти винятково державною мовою та не зобов`язані володіти іншими мовами.

З досліджених в судовому засіданні копій «Загальної картки» по особовому рахунку споживача № НОМЕР_1 з січня 2020 по січень 2025 року вбачається, що у зазначених документах міститься інформація щодо нарахування плати за комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань). При цьому документ сформований державною мовою. Позивачка у позові не зазначила яка саме частина документа викладена іноземною мовою, не зазначила яка саме частина документа є незрозумілою чи спотворює його зміст, робить документ незрозумілим.

Із витягів із картки особового рахунку слідує, що він приблизно на 99% виконаний державною мовою, а серед іноземних слів суд знайшов лише слово та «подогрева».

Крім того суд не бере до уваги додані до позовної заяви відповідь Волинської обласної прокуратури від 05.06.2023 року, на заяву позивачки щодо діяльності ДКП «Луцьктепло», оскільки доводи щодо діяльності ДКП «Луцьктепло» не стосуються предмета розгляду, адже позовні вимоги заявлені до КП «Луцькводоканал» та Луцького міського голови.

Посилання позивачки на освіту та біографічні дані директора КП «Луцькводоканал» також не мають відношення до предмета спору та не підтверджують порушення її прав як споживача.

Судом також не встановлено фактів порушення Луцьким міським головою та КП «Луцькводоканал» прав позивача на належне постачання води, надання інформації по особовому рахунку споживача, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо заявлених позивачем вимог до Луцького міського голови як керівника виконавчого комітету Луцької міської ради Ігоря Поліщука, то в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки витребовувана позивачем інформація надається виключно ДКП «Луцькводоканал», як надавачем послуг, яке є окремою юридичною особою.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди.

Згідно з ч.ч.1-2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.

Оскільки судом не встановлено порушення відповідачами прав позивача як споживача послуг, відмовлено в задоволенні первісної вимоги про захист прав споживача, та не встановлена вина відповідачів у заподіянні моральної шкоди позивачці, тому відсутні підстави, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», статтями 23, 1167 ЦК України, для стягнення з відповідачів на користь позивачки моральної шкоди, що є похідною позовною вимогою.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові № 209/104/20 від 14.12.2022 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 6, 12-15, 16, 20, 23, 1167 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Луцькводоканал», Луцького міського голови Ігоря Поліщука про порушення прав споживача - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ,

Відповідач 1: Комунальне підприємство «Луцькводоканал», , адреса місцезнаходження: 43010, м. Луцьк, вул. Дубнівська, 26.

Відповідач 2: Луцький міський голова Поліщук Ігор Ігорович, 43025, м. Луцьк вул. Богдана Хмельницького, 19

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Людмила ПРИСЯЖНЮК