Справа № 367/423/25
Провадження №2/367/2393/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Одарюка М.П.

за участі секретаря судового засідання Бобриш М.С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу № 126/423/25 за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільним сумісним майном та поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В :

В грудні 2024 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , визначивши за ОСОБА_6 право власності на половину (1/2) житлової квартири (спільного майна подружжя), загальною площею 41,2 м 2,житловою площею 19,3 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 . В обґрунтування позову вказує, що 28 листопада 20136 року клала шлюб з відповідачем. У шлюбі ними було набуто спільну сумісну власність однокімнатну житлову квартиру, загальною площею 41,2 м2, житловою 19,3 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була оформлена на відповідача. Повна вартість квартири складає 1 751 781,00 грн, та відповідно вартість частини вказаної квартири складає 875 890, 50 грн. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2024 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

У відзиві на позовну заяву (а.с.61-77 том 1) представник відповідача вказує, що 07.06.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, дата 28.11.2013 року в первісному позові ОСОБА_4 вказана помилково. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.09.2008 року, посвідченого Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. була придбана квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м. Згідно умов договору, а саме п.2.1.: «Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 397 305 (триста дев`яносто сім тисяч триста п`ять) гривень 00 копійок, які Продавець отримала від Покупця до підписання цього договору». Квартира була придбана за кредитні кошти. Так, того ж числа, а саме 05.09.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживного кредиту з Правилами №0 із цільовим призначенням: для особистих потреб Позичальника, а саме для придбання квартири. Сума кредиту складала 69 700 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот) доларів США 00 центів та дорівнювала еквіваленту 338 065 (триста тридцять вісім тисяч шістдесят п`ять) гривень 91 копійка. Розмір щомісячного ануїтетного платежу складав - 835 доларів США. Договір про надання споживчого кредиту з правилами №0 було укладено зі згоди позивача/відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_4 та підписано із нею договір поруки. На забезпечення повернення кредиту за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0, 05.09.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки №93261, що посвідчений Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. На підставі вказаного договору, а саме п.1.1. іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 . Згідно п.6.11 договору іпотеки №93261 від 05.09.2008 року, іпотекодавець ОСОБА_2 , на момент підписання договору іпотеки, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Згода дружини іпотекодавця на укладання цього договору викладена у заяві, підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою І.М. 05 вересня 2008 року за реєстром №2276. Тобто, кредитні кошти, згоду на отримання яких було надано позивачем/відповідачем за зустрічним позовом, були спрямовані в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири АДРЕСА_2 . 23 серпня 2016 року кредит за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року в іноземній валюті, а саме доларах США, був реструктуризований в національну валюту. Залишок заборгованості за кредитом та нарахованими процентами на 23.08.2016 року складав: 82 760 (вісімдесят дві тисячі сімсот шістдесят доларів США 43 центи, що за курсом долару США на 23.08.2016 року становило в еквіваленті в національній валюті - 2 093 103 (два мільйони дев`яносто три тисячі сто три) гривні 84 копійки за курсом - 25,291116 гривень. Девальвація національної валюти за період з 05.09.2008 року по 23.08.2016 призвела до збільшення сукупних зобов`язань в еквіваленті національної валюти за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року з 338 065 гривень 91 копійки до 2 093 103 гривень 84 копійок, (курс на 23.08.2016 року - 25,291116 гривень за долар США), тобто в 6 раз. 23 серпня 2016 року кредитні зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року в іноземній валюті були реструктуризовані в національну валюту Публічним Акціонерним Товариством «УКРСИББАНК» на наступних умовах: 50% від заборгованості на 23.08.2016 року - ПАТ «УКРСИББАНК» здійснив анулювання боргу, за умови погашення 50% від заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року станом на 23 серпня 2016 року; погашення 50% заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року здійснюється шляхом надання споживчого кредиту із цільовим призначенням - погашення заборгованості за кредитом в іноземній валюті, згідно із Додатковою угодою №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року від 23.08.2016 року. 23 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УКРСИББАНК» був укладений договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, із отриманням згоди на укладення договору та отримання кредиту - ОСОБА_4 та підписанням договору поруки. Істотні умови Договору про надання споживчого кредиту з Правилами № 0:

-боржник - ОСОБА_2 ;

-поручитель - ОСОБА_4 (договір поруки №266427 від

23.08.2016 року);

- сума кредиту - 1 046 551 (один мільйон сорок шість тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 92 копійки;

- процентна ставка - 15% річних;

- розмір щомісячного аннуїтетного платежу - 15 255 (п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.

- цільове призначення - погашення заборгованості за кредитом в іноземній валюті (договір про надання споживчого кредиту №0 від 05.09.2008 року).Сума загальних зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 23.08.2016 року (основний борг та нараховані проценти) становить 2 393 002 (два мільйони триста дев`яносто три тисячі дві) гривні 30 копійок. На забезпечення повернення кредиту за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0, 23.08.2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УКРСИББАНК» було укладено Договір іпотеки №93261, що посвідчений Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Стрельцовою 1-М. На підставі вказаного договору, а саме п.1.1., іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно (далі - Предмет іпотеки), а саме: квартира загальною площею 41,2 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16.09.2024 року у справі №367/6316/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , шлюб, що зареєстрований 07.06.2008 року - розірваний. Також, факт того, що ОСОБА_4 фактично із початком бойових дій на території Київської області виїхала разом із дітьми в Німеччину та фактично проживає там весь час, підтверджується Довідкою, що видана відділом по роботі зі зверненнями громадян та громадського порядку Обєр-Бургомістру м. Оснабрюк, Німеччина, яку ОСОБА_4 надавала в рамках справи, що знаходиться в провадженні Ірпінського міського суду Київської області (Головуючий по справі - суддя Одарюк М.П.) № 367/8298/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. За вказаною довідкою, ОСОБА_4 мешкає саме за вказаною адресою в м. Оснабрюк з серпня 2022 року. Тобто, з 01.04.2022 року. Позивач та Відповідач не ведуть сумісного господарства, що призвело до розірвання шлюбу, адже ОСОБА_4 фактично мешкає за кордоном в Німеччині. Так, станом на 01.04.2022 року за договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 23.08.2016 року, погашена сума основного боргу та процентів в розмірі 1 022 085 (один мільйон двадцять дві тисячі вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок (з яких основний борг - 228 134 гривень 26 копійок, проценти - 793 950 гривень74 копійки), що складає - 42,71% від суми зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.08.2016 року. Частка кожного із подружжя склала - 21,36%. (підтверджуючи документи витребувані в банку та будуть надані суду). За період з 01.04.2022 по 01.02.2025 року за договором про надання споживчого кредиту за Правилами № 0 від 23.08.2016 року, погашено одноособово ОСОБА_2 за основним боргом та процентами - 518 670 п`ятсот вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят) гривень 00 копійок (за основним боргом - 210,021,87 грн, за процентами - 308 648,13 грн.), що, відповідно, складає 21,67% від суми зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.08.2016 року. Джерело коштів для погашення щомісячних зобов`язань за кредитом - особиста премія ОСОБА_2 , що, окрім того, що сторони не вели в цей період сумісного господарства, є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .. Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Станом на 01.02.2025 року загальні зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 23 серпня 2016 року складають: за основним боргом та процентами (згідно аннуїтетного графіку платежів) 852 247,30 грн; за основним боргом 610 767,48 грн; за процентами 241 479,82 грн, що складає відповідно 35,61% від суми зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 23.08.2016 року. Фактично спірна квартира була придбана сторонами за час шлюбу, тому є їхньою спільною сумісною власністю незалежно від того, що договір купівлі продажу укладений від імені відповідача і відповідачем на виконання договірних зобов`язань внесено частково вартість спірної квартири від його імені. Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Оскільки кошти за укладеним договором кредиту від 05.09.2008 року, а в подальшому договором кредиту від 23.08.2016 року, відповідач/позивач за зустрічним позовом отримав для придбання спірної квартири, про що в тому числі зазначається за умовами договору, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбану за рахунок кредитних коштів квартиру, виникає також зобов`язання у вигляді повернення кредиту, так як договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З урахуванням того, що позивач/ відповідач за зустрічним позовом фактично проживає на території Німеччини, не мешкає та не проживає за адресою реєстрації, не має доходу на території України, та жодного разу за період часу з 01.04.2022 року по 01.02.2025 року не виявила бажання сплачувати кредитні зобов`язання та в подальшому стягнути кошти за погашення кредитних зобов`язань є фактично неможливим, відповідач/позивач за зустрічним позовом, просить перевести на нього боргові зобов`язання ОСОБА_4 у розмірі залишку по сплату кредиту в розмірі 852 247,30 грн/2=426 123,50 грн та провести зарахування, визначивши в даній частині ,що складає 35,61%/2=17,8% право власності на спірну квартиру. Відповідно до частки подружжя в спірній квартирі з урахуванням наявності та погашення кредитних зобов`язань складають: - ОСОБА_4 - 21,36% права власності на спірну квартиру; ОСОБА_2 78,64% права власності на спірну квартиру. Визнання права власності в наведених відповідачем/позивачем за зустрічним позовом можливо, законно та має законодавчі підстави. Крім того, в період шлюбу подружжям був придбаний автомобіль PEUGEOT 207, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , п`ятидверний хечбек, шасі НОМЕР_3 , однак 03.08.2024 року ОСОБА_4 без згоди відповідача/позивача за зустрічним позовом здійснила відчуження вказаного транспортного засобу. З огляду на сталу практику Верховного Суду за аналогічними обставинами відповідач/позивач за зустрічним позовом вважає за необхідне вказати, що з відкритих джерел прораховано, що ринкова вартість транспортного засобу за курсом на дату перереєстрації 03.08.2024 року (41,225 гривні за долар США) із використанням методу аналогів складає 5 383 долари США, що в еквіваленті становить 221 914,18 грн. Частка ОСОБА_2 становить та дорівнює 110 957,09 грн. Вказана сума підлягає стягненню з позивача/відповідача за зустрічним позовом на користь ОСОБА_2 та фактично може бути зарахована шляхом зменшення частини в праві власності на квартиру ОСОБА_4 із припиненням права на 12 частку в автомобілі ОСОБА_2 та визнання права власності на автомобіль PEUGEOT 207, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , п`ятидверний хечбек, шасі НОМЕР_3 за ОСОБА_4 . Виходячи із суми стягнення в розмірі 110 957,09 грн, яка становить за кредитними зобов`язаннями за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 23.08.2016 року -4,64% частки спірної квартири. Відповідно частки подружжя в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 при розподілі всіх майнових прав , зобов`язань та стягнень складають: ОСОБА_4 -16,72% права власності на спірну квартиру; ОСОБА_2 83,28% права власності на спірну квартиру. З урахуванням викладено представник відповідача просить суд позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково. Визнати ОСОБА_4 -16,72% права власності в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив (а.с.129-132 том 1) представник позивача вказує, що спірну квартиру придбано і свідоцтво про право власності на неї оформлено 05.09.2008 року, а зареєстровано 06.11.2008 року. Цього ж дня було оформлено кредитний договір на придбання цієї ж квартири. Зазначений іпотечний кредит на квартиру повністю погашено 23.08.2016 року. Тобто зобов`язання перед банком за купівлю квартири повністю виконано. Право власності набуто, борг по іпотечному кредиту погашено, подружжя в цей час перебувало у шлюбі.23 серпня 2016 року у банку оформлено новий кредитний договір. Мета кредиту не була купівля квартири. Це був договір споживчого кредитування. Спірна квартира виступає заставою по кредиту, але не є предметом договору. За змістом відзиву, представник відповідача, посилається на те, що ОСОБА_2 погашав кредит в рахунок премії Борг перед банком. Але це не означає, що він купував квартиру в рахунок премії. Представник відповідача посилається на те, що ОСОБА_2 погашав кредит з отриманих коштів премії, щоб визначити за собою більшу частину квартири, але купівлі спірної квартири була здійснена набагато років раніше ніж він отримав у 2022 році премії. Кредитний договір № 0 від 23.08.2016, на який представник відповідача посилається в своєму відзиві не має відношення до купівлі спірної квартири. Це борг споживчого кредитування, без всяких часток. 100% боргу відповідного кредитного договору № 0 від 23.08.2016 року належить ОСОБА_2 . Взагалі вважає, що представник відповідача намагається перетягнути цю справу про поділ майна подружжя в площину кредитних розборок та економічної експертизи на предмет хто, скільки не заплатив по кредитному договору, що не відноситься до предмету справи.

В лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна, в якому просить суд:

1). визнати спільним сумісним майном подружжя:

Квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м..

Кредитні зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 05,09,2008 року, що укладений між Гавриком Р,0. та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Кредитні зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 23.08.2016 року, що укладений між ОСОБА_2 та Публічним Акціонерним Товариством «УКРСИББАНК».

Транспортний засіб PEUGEOT 207, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , п`ятидверний хечбек, шасі НОМЕР_3 .

2). Припинити право власності ОСОБА_2 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на 1/2 частку транспортного засобу PEUGEOT 207, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , п`ятидверний хечбек, шасі НОМЕР_3 зарахувавши вартість 1/2 частки у розмірі 110 957 (сто десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 09 копійок в 4,64% в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею-19,3 кв.м.

3). Визнати право власності на транспортний засіб PEUGEOT 207, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , п`ятидверний хечбек, шасі НОМЕР_3 за ОСОБА_4 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

4). Визнати за ОСОБА_2 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 21,67% в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м., як особистим майном ОСОБА_2 .

5). Перевести кредитні зобов`язання ОСОБА_4 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4

РНОКПП НОМЕР_5 ) за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 23.08.2016 року, що укладений між ОСОБА_2 та Публічним Акціонерним Товариством «УКРСИББАНК» з 01.02.2025 року по день повного виконання зобов`язань в розмірі 1/2 частини, що складає 426 123 (чотириста двадцять шість тисяч сто двадцять три) гривні 50 копійок на ОСОБА_2 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на 17,8% в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м.

6). В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_4 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 16,72% в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м.

7).В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 (особа зареєстрована за адресою; АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 39,17% в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м.

8). Судові витрати покласти на Відповідача за зустрічним позовом. В обґрунтування зазначає доводи наведенні у відзиві на первісний позов ( а.с.199-213 том1).

Відзив на зустрічну позовну заяву позивачем та її представником не подавався.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач за первісним позовом позовні вимоги визнали частково. Просили суд визнати за ОСОБА_4 -16,72% права власності в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог відмовити. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили її задовольнити.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

Зі змісту ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України вбачається можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача суб`єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі прийшов до наступного.

07 червня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області актовий запис № 127 (а.с.8,164).

У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12,13).

05 вересня 2028 року подружжя за спільні кошти придбало квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.14-17,165).

16 вересня 2024 року рішенням Ірпінського міського суду шлюб між сторонами було розірвано, що не заперечувалось ними в судовому засіданні.

Із копії довідки про доходи ОСОБА_2 вбачається, що його дохід за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року включно складає 2 266 412,92 грн ( а.с.113-137 том 2).

Згідно інформації ТСЦ МВС № 3247 від 16 травня 2025 року № 31/333247/471-аз-497-2025 ОСОБА_4 02.08.2024 року звернулася до ТСЦ МВС № 3247 та отримала дублікат свідоцтва про право на реєстрацію на транспортний засіб марки PEUGEOT 207, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , п`ятидверний хечбек, шасі НОМЕР_3 та 02.08.2024 року зазначений транспортний засіб перереєстровано на підставі договору купівлі продажу № 3247/2024/4799464 з ОСОБА_4 на ОСОБА_9 ( а.с.184 том 2).

Із виписки за картковим рахунком клієнта ОСОБА_2 у ПАТ «УкрСиббанк» за період з 01.04.2022 року по 01.04.2024 року, з 01.04.2023 року по 01.04.2024 року та з 01.04.2024 року по 11.02.2025 року вбачається що ОСОБА_2 здійснює погашення кредиту за кредитним договором № 0 від 23 серпня 2016 року та станом на 31 січня 2025 року по основному боргу та процентам простроченої заборгованості не має (а.с.102-123 том 1).

Спір між сторонами виник з приводу поділу майна, придбаного в період шлюбу.

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК та ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суд зазначає, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на зазначене, презумпція спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, не спростована.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом зазначив, що у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбану нерухомість, внаслідок укладення кредитного договору виникло також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми (про що позивачка у первісному позові не вказала), виконання якого подружжя мало б здійснювати як солідарні боржники. Таким чином, праву на спільну сумісну власність кореспондується боргове зобов`язання - повернення кредитних коштів.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Судом встановлено, що 05 вересня 2008 року між АК ІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту з правилами 0 за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 69 700,00 дол. США 00 цент., що дорівнює еквіваленту 338065,91 грн за курсом НБУ на день укладення договору. Кредит надається у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту. Надання кредиту здійснюється 05 вересня 2008 року шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_6 у Банку. Цільове призначення кредиту для особистих потреб позичальника , а саме для придбання квартири. Схема погашення кредиту ануїтет на. Кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості 05 вересня 2029 року. За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 13,50% річних. Розмір ануїтетного платежу складає 835 дол. США. День сплати ануїтетного платежу 05 число кожного місяця протягом строку кредитування.

Виконання зобов`язань позичальника за договором забезпечується заставою нерухомості , а саме: квартири,3 що складається з однокімнатна, загальною площею 41,2 19.3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_10 та порукою ОСОБА_4 (а.с.166-171 том 1).

05 вересня 2008 року між АК ІБ « УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 93261, згідно якого іпотекодавець передає і іпотеку іпокотекодерждателю наступне майно- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» та у зв`язку з тим, що іпотекою забезпечується повернення кредиту, за кредитним договором № 0 від 05 вересня 2008 року ( а.с.172-173 том 1).

23 серпня 2016 року ПАТ « УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 05.09.2008 року (щодо прощення частини боргу), згідно якого погашення позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 1 046 551,92 грн у валюті наданого кредиту за договором за курсом уповноваженого банку, а саме за курсом купівлі такої валюти, що склався на дату купівлі валюти банком за заявою клієнта. Таке погашення має бути здійснено в дату купівлі банком відповідної валюти на Міжбанківському валютному ринку України та отримання позичальником письмового повідомлення кредитора про погашення частини заборгованості позичальника за договором протягом 5 днів з дати підписання додаткової угоди.

23 серпня 2016 року між ПАТ « УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту з правилами № 0, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 1 046 551,92 грн.кредит надається у вигляді одного траншу в розмірі сумі кредиту. Надання кредиту здійснюється у наступний термін 25.08.2016 р. Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_7 у банку. Цільове призначення кредиту для особистих потреб позичальника, а саме для споживчих потреб, погашення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Кінцевий термін повернення кредитної заборгованості 05.09.2029 року ( а.с.175-179 том.1).

23 серпня 2016 року між ПАТ « УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 266427 (процентні та інші платежі), згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника перед кредитором, що виникли з основного договору - договору про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 23.08.2016 р, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , а саме щодо сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій. Поручитель відповідає перед кредитором за основним договором частково, а саме за порушення основного зобов`язання боржником в межах суми, що становить 523 275,96 грн. Поручитель відповідає перед кредитором у зазначеному в цьому пункті розмірі протягом строку дії поруки, зазначеному у п.3.1 цього договору (24 роки з дня укладення цього договору), незалежно від суми будь яких погашених зобов`язань за Основним договором (п.1.3. договору поруки) ( а.с.180-181 том 1).

23 серпня 2016 року між ПАТ « УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 266427 (основний борг), згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника перед кредитором, що виникли з основного договору - договору про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 23.08.2016 р, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , а саме щодо сплати суми основного боргу за основним договором , а саме 1 046 551,92 грн. Поручитель відповідає перед кредитором за основним договором частково, а саме за порушення основного зобов`язання боржником в межах суми, що становить 1 046 551,92 грн. Поручитель відповідає перед кредитором у зазначеному в цьому пункті розмірі протягом строку дії поруки, зазначеному у п.3.1 цього договору (24 роки з дня укладення цього договору), незалежно від суми будь яких погашених зобов`язань за Основним договором (п.1.3. договору поруки) ( а.с.182-183 том 1).

23 серпня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 93261, згідно умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно,а саме: квартиру загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 19,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , якою забезпечується виконання основного зобов`язання за кредитним договором ( а.с.184-187 том 1).

Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 245/9244/17 (провадження № 61-5729св22) дійшов висновків, що виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Так, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Матеріалами справи підтверджується, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передавався об`єкт спільної власності подружжя; позивач за первісним позовом виступає поручителем за виконання основного зобов`язання за кредитним договором; погашення заборгованості за кредитним договором здійснювалося відповідачем за первісним позовом за рахунок його премії, що на думку суду свідчить про укладення кредитного договору та використання отриманих за ним коштів в інтересах сім`ї позивача та відповідача.

Доказів того, що кошти, отримані за кредитним договором, були використані не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.

Оскільки договір іпотеки та кредитний договір укладено в інтересах сім`ї, то обов`язки за цими договорами також є спільними для подружжя. Суд зазначає, що наявність боргових зобов`язань за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, має враховуватися при поділі майна подружжя.

У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18 зазначено, що за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Суд погоджується із доводами позивача за зустрічним позовом, що більша частина кредитних коштів була повернута самостійно позивачем за зустрічним позовом за рахунок його премії, під час фактичного припинення шлюбних відносин та перебуванні позивача за первісним позовом за межами України.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України (право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці).

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58).

Отже, згідно приписів законодавства, яке застосовується до правовідносин між сторонами, а також враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що оскільки позивач та відповідач придбали спірне майно під час шлюбу, то вони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнаючи таким, що використаний в інтересах сім`ї та є спільним боргом позивача та відповідача кредит, отриманий ОСОБА_2 за кредитним договором, укладеним з ПАТ « УкрСиббанк», суд приходить до висновку, що і зобов`язання за кредитним договором сторони повинні були нести спільно в рівних частках.

Суд зазначає, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63).

Позивач за зустрічним позовом звернулася до суду з метою поділу майна подружжя, варіантом вирішення такого спору бачив визнання за ним права особистої власності на 83,24% однокімнатну квартиру, перевівши на нього кредитні зобов`язання ОСОБА_4 за кредитним договором; за ОСОБА_4 просив визнати право власності на 16,72% однокімнатної квартира та право власності на PEUGEOT 207, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , п`ятидверний хечбек, шасі НОМЕР_3 .

При визначенні способу поділу спільного майна подружжя суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Суд погоджується, що судове рішення із визначенням ідеальних часток співвласників стосовно квартири не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача. Залишення однокімнатної квартири у спільній частковій власності не позбавить іншого із подружжя можливості фактично користуватися цим майном. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю майна, а також можливості отримання грошової компенсації.

Також судом враховано, що позивач за зустрічним позовом тривалий час за рахунок особистих коштів після фактичного припинення шлюбних відносин ніс тягар кредитних зобов`язань з метою недопущення звернення стягнення на квартиру, що є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки вказана квартира була предметом іпотеки.

Матеріали справи свідчать, що станом на 01.04.2022 року за договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 23.08.2016 року, погашена сума основного боргу та процентів в розмірі 1 022 085 (один мільйон двадцять дві тисячі вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок (з яких основний борг - 228 134 гривень 26 копійок, проценти - 793 950 гривень74 копійки), що складає - 42,71% від суми зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 23.08.2016 року. Частка кожного із подружжя склала - 21,36%. За період з 01.04.2022 по 01.02.2025 року за договором про надання споживчого кредиту за Правилами № 0 від 23.08.2016 року, погашено одноособово ОСОБА_2 за основним боргом та процентами - 518 670 п`ятсот вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят) гривень 00 копійок (за основним боргом - 210,021,87 грн, за процентами - 308 648,13 грн.), що, відповідно, складає 21,67% від суми зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.08.2016 року. Станом 01.02.2025 року загальні зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 23 серпня 2016 року складають: за основним боргом та процентами (згідно аннуїтетного графіку платежів) 852 247,30 грн; за основним боргом 610 767,48 грн; за процентами 241 479,82 грн, що складає відповідно 35,61% від суми зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 23.08.2016 року. З урахуванням того, що позивач/ відповідач за зустрічним позовом фактично проживає на території Німеччини, не мешкає та не проживає за адресою реєстрації, не має доходу на території України, та жодного разу за період часу з 01.04.2022 року по 01.02.2025 року не виявила бажання сплачувати кредитні зобов`язання та в подальшому стягнути кошти за погашення кредитних зобов`язань є фактично неможливим, відповідач/позивач за зустрічним позовом, просить перевести на нього боргові зобов`язання ОСОБА_4 у розмірі залишку по сплату кредиту в розмірі 852 247,30 грн/2=426 123,50 грн та провести зарахування, визначивши в даній частині ,що складає 35,61%/2=17,8% право власності на спірну квартиру.

Відповідно до частки подружжя в спірній квартирі з урахуванням наявності та погашення кредитних зобов`язань складають: - ОСОБА_4 - 21,36% права власності на спірну квартиру; ОСОБА_2 78,64% права власності на спірну квартиру.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.

За встановлених судом обставин, суд вважає за можливе у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем за зустрічним позовом право особистої власності на 78,64 % на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене у достатній мірі відповідатиме засадам справедливості та розумності, забезпечуватиме дотримання балансу у відносинах сторін.

Стосовно позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя автомобіля PEUGEOT 207, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , п`ятидверний хечбек, шасі НОМЕР_3 суд зазначає наступне.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 13.12.2023 у справі № 501/484/22, постанові від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц.

Вказане спільне майно подружжя було відчужене позивачем за первісним позовом під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь третіх осіб. Вказані обставини ними не заперечувалися.

Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц та від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20.

Разом з тим, як відповідачем за первісним позовом так і відповідачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що відчуження спільного майна подружжя було здійснено за згоди позивача (як за первісним так і за зустрічним позовами) на потреби сім`ї.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи вартість спільного майна, позивач у зустрічній позовній заяві зазначає, що зогляду на сталу практику Верховного Суду, що з відкритих джерел прораховано, що ринкова вартість транспортного засобу за курсом на дату перереєстрації 03.08.2024 року (41,225 гривні за долар США) із використанням методу аналогів складає 5 383 долари США, що в еквіваленті становить 221 914,18 грн. Частка ОСОБА_2 становить та дорівнює 110 957,09 грн.При цьому таку вартість позивач за зустрічним позовом визначив на підставі двох оголошень про продаж аналогічних марок автомобілів в мережі Інтернет, у підтвердження чого надала відповідні скриншоти.

Однак такі скриншоти у розумінні чинного законодавства не є належними доказами дійсної вартості автомобіля, про поділ яких заявляє позивач за зустрічним позовом.

Інших доказів вартості спірного транспортного засобу матеріали справи не містять.

Клопотання про призначення судової експертизи з визначення вартості автомобілів позивачем за зустрічним позовом не заявлялося.

При цьому, суд вважає таким, що не забезпечить рівність часток подружжя у спільному майні та не відповідатиме інтересам сторін варіант поділу майна, запропонований позивачем, оскільки за відсутності доказів дійсної вартості спільного майна може бути порушено права сторін та не дотримано принцип рівності часток.

Відповідач за зустрічним позовом не спростувала презумпцію спільної сумісної власності на вказане майно.

Тому суд доходить висновку, що спірне майно є спільним сумісним майном сторін, яке підлягає поділу між ними в рівних частках.

Разом з тим, позивач за зустрічним позовом заявив вимогу про визнання спірного нерухомого майна та автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що не є ефективним способом захисту.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц.

Метою заявленого позивачем зустрічного позову є поділ спільного сумісного майна, набутого під час перебування сторін у шлюбі. Оскільки відповідач не спростував презумпції спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, суд поширює режим спільної сумісної власності на вказане майно, однак відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання цього об`єкту спільним сумісним майном.

За таких обставин суд приходить до висновку часткове задоволення позовних вимог за первісним та зустрічним позовами.

Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України . Позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір у розмірі 12 981,20 грн ( а.с.163,214 том 1). Отже з урахуванням частково задоволенних позовних вимог з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7417,83 ( 12 981,20х4/7).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільним сумісним майном та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 21,67% в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м., як особистим майном ОСОБА_2 .

Перевести кредитні зобов`язання ОСОБА_4 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 23.08.2016 року, що укладений між ОСОБА_2 та Публічним Акціонерним Товариством «УКРСИББАНК» з 01.02.2025 року по день повного виконання зобов`язань в розмірі 1/2 частини, що складає 426 123 (чотириста двадцять шість тисяч сто двадцять три) гривні 50 копійок на ОСОБА_2 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на 17,8% в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_4 (особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 21,36% в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 (особа зареєстрована за адресою; АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 39,17% в квартирі що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,2 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 417 ( сім тисяч чотириста сімнадцять) гривень 83 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: М.П. Одарюк