Справа № 752/6695/25
Провадження № 2/752/5110/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 червня 2025 року головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Солодовник Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

у березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17.08.2022 року на вул. Набережна Перемоги біля будинку № 134 в м. Дніпро за участі автомобіля «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний йому транспортний засіб «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.

На місці зіткнення складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого водій автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі полісу № 209106064 від 23.05.2022 року, свою вину у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнав повністю.

22.08.2022 року ПАТ «СК «Євроінс Україна» від позивача отримано повідомлення про зазначену страхову подію та заяву про виплату страхового відшкодування, а 31.08.2022 року експертом-оцінювачем за участі представника ПАТ «СК «Євроінс Україна» здійснено огляд пошкоджень автомобіля «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами якого оформлено акт огляду від 31.08.2022 року та Звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкоджень транспортного засобу № 33-08.22 від 31.08.2022 року відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу склала 26 012,20 грн. ПАТ «СК «Євроінс Україна» своїх обов`язків у встановлені п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки не виконало та страхове відшкодування не сплатило, в зв`язку позивачем подано скаргу до Національного банку України, яким надано відповідь про те, що ним додано договір купівлі-продажу автомобіля, однак не надано документа, що підтверджує право власності на пошкоджений транспортний засіб - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Разом із цим, ОСОБА_1 стверджує, що страховиком підтверджено отримання від нього всіх необхідних документів для прийняття відповідного рішення та здійснення страхового відшкодування, який не повідомляв про відмову у виплаті страхового відшкодування через невизнання майнових прав.

Також позивач зауважує, що з огляду на встановлений 90 денний строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування після отримання відповідної заяви, останній день для прийняття вказаного рішення ПАТ «СК «Євроінс Україна» сплинув 20.11.2022 року, тому позивач має право за період з 21.11.2022 року по 13.03.2025 року на отримання пені в розмірі 23 246,42 грн, 3 % річних в розмірі 1 933,98 грн та інфляційних втрат у сумі 5 861,56 грн, які вираховуються, виходячи із суми збитку, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 27 912,20 грн, з яких: 26 012,20 грн (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу) - 2 600,00 грн (франшиза) + 4 500,00 грн (витрати на проведення сертифікованої оцінки пошкодженого транспортного засобу). Отже, загальний розмір заявлених до ПАТ «СК «Євроінс Україна» позовних вимог становить 58 954,16 грн.

Крім того, позивач вказує, що винна особа ОСОБА_2 повинен сплати на його користь пеню в сумі 2 165,37 грн, 3 % річних у сумі 180,15 грн та інфляційні втрати в розмірі 546,00 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати франшизи в розмірі 2 600,00 грн, а також відшкодувати моральну шкоду внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу в розмірі 10 000,00 грн. Таким чином, загальний розмір позовних вимог до ОСОБА_2 становить 15 491,52 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить позов задовольнити та стягнути з ПАТ «СК «Євроінс Україна» страхове відшкодування в розмірі 58 954,16 грн та з ОСОБА_2 15 491,52 грн на відшкодування розміру франшизи та моральної шкоди, а також вирішити питання про розподіл судових витрат на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн і 968,96 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 21.03.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 30.06.2025 року (а.с. 111-112).

01.05.2025 року до суду від представника відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна» надійшов відзив на вказану позовну заяву в якому адвокат Пилипець А.Ю. просить у задоволенні позову до ПАТ «СК «Євроінс Україна» відмовити, посилаючись на те, що із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію пошкодженого транспортного засобу «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , вбачається, що його власником є ОСОБА_3 , однак у заяві ОСОБА_1 просив виплатити страхове відшкодування на свій розрахунковий рахунок, в зв`язку із чим у страховика були відсутні документи на підставі яких він міг би прийняти рішення про виплату на користь позивача страхового відшкодування, про що страховиком 20.09.2022 року, тобто в межах встановленого строку прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, тим самим було виконано у повному обсязі умови та належним чином взяті на себе зобов`язання за договором обов`язково страхування. Сума франшизи завжди враховується страховиком при розрахунку страхового відшкодування на яку зменшується сума страхового відшкодування. Страховик відшкодовує саме суму майнової шкоди, а не вартість відновлювального ремонту, що просить стягнути позивач, який також не надав доказів проведення фактичного ремонту, тому не права вимагати від страховика виплати страхового відшкодування в межах ПДВ.

В судове засідання, призначене на 30.06.2025 року сторони не прибули, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку.

Разом із відзивом представник відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна» подав клопотання, в якому в разі неявки в судове засідання, просить справу слухати без його участі.

Відповідачем ОСОБА_2 відзиву на позов до суду не подано, з будь-якими клопотаннями до суду він не звертався.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з договором комісії № 7845/22/010538 від 16.02.2022 року ТОВ «Планета плюс авто» зобов`язалося за дорученням ОСОБА_3 за комісійну плату вчинити за рахунок останнього від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 35-36).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7845/22/010538 від 20.07.2022 року ОСОБА_1 придбав у продавця ТОВ «Планета плюс авто» на підставі договору комісії № 7845/22/010538 від 16.02.2022 року транспортний засіб «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , про що складено також акт огляду реалізованого транспортного засобу № 7845/22/000955 від 20.07.2022 року (а.с. 33-34,37).

17.08.2022 року о 17 год. 20 хв. на вул. Набережна Перемоги, 134 в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Свою вину у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 визнав.

Вказані обставини підтверджуються підписаним обома учасниками повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 17.08.2022 року (а.с. 32).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПАТ «СК «Євроінс Україна» згідно з полісом № 209106064 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.05.2022 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну 130 000,00 грн. Розмір франшизи становить 2 600,00 грн (а.с. 31).

Також судом з`ясовано, що 22.08.2022 року ОСОБА_1 подав до ПАТ «СК «Євроінс Україна» заяву про страхове відшкодування, до якої додав, в тому числі: копію договору купівлі-продажу ТЗ № 7845/22/010538 від 20.07.2022 року з додатками та копію договору комісії № 7845/22/010538 від 16.02.2022 року (а.с. 38).

31.08.2022 року спеціалістом ОСОБА_4 проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , та цього ж дня складено Звіт № 33-08.22. про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, дата оцінки 17.08.2022 року, відповідно до якого вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження станом на дату оцінки становить 26 012,20 грн, включаючи ПДВ на запасні частини та 24 039,97 грн - без складової ПДВ (а.с. 39-56).

Від позивача прийнято ФОП ОСОБА_4 4 500,00 грн за проведення оцінки матеріальних збитків автомобіля «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 330822 від 31.08.2022 року (а.с. 23).

10.01.2023 року та 24.01.2023 року позивач звертався із скаргами до Національного банку України на бездіяльність ПАТ «СК «Євроінс Україна» щодо неприйняття рішення у зв`язку із настанням страхового випадку (а.с. 57-58, 60-68).

За наслідками розгляду звернень Національний банк України направив повідомлення позивачу, зміст яких зводиться до того, що за результатами розгляду отриманих від ОСОБА_1 інформації та документів страховиком з`ясовано, що заявником не додано документа, що підтверджує його право власності на пошкоджений транспортний засіб на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 59-62, 69-72).

Відомостей про прийняття рішення відповідачем ПАТ «СК «Євроінс Україна» за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.08.2022 року про виплату страхового відшкодування, а також доказів безпосередньої виплати позивачу страхового відшкодування матеріали справи не містять.

У відзиві на позовну представник ПАТ «СК «Євроінс Україна» зазначав, що позивач на момент ДТП не набув права власності на транспортний засіб, яким керував, а тому відповідно не має права на відшкодування матеріального збитку за наслідками події.

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладений обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

У цій справі відповідач ОСОБА_2 не заперечував факт вчинення ДТП з його вини.

З наданих суду документів встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПАТ «СК «Євроінс Україна» згідно з полісом обов`язкового страхування АР 7882942, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 130 000,00 грн, розмір франшизи 2 600,00 грн.

22.08.2022 року позивач подав до ПАТ «СК «Євроінс Україна» заяву про страхове відшкодування. Відомостей про виплату страхового відшкодування матеріали справи не містять.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, тут і далі - чинного на момент виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 цього ж Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Страховик, керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що зазначено у п. 36.1 ст. 36 цього Закону.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 752/16797/14-ц).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди, у відповідному розмірі. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник.

Підстави для відмови страховиком у здійсненні страхового відшкодування визначенні у ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV. Такими підставами є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правомірність відмови ПАТ «СК «Євроінс Україна» в здійсненні страхового платежу на користь позивача.

При цьому, доводи відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна», викладені у відзиві про те, що позивач не має права на страхове відшкодування, оскільки не був власником автомобіля «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає необґрунтованими, адже встановлено, що позивач на момент ДТП керував цим транспортним засобом, який придбав згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7845/22/010538 від 20.07.2022 року у ТОВ «Планета плюс авто» на підставі договору комісії № 7845/22/010538 від 16.02.2022 року та вказані документи ОСОБА_1 додано до заяви від 22.08.2022 року про виплату страхового відшкодування.

Згідно з ч. ч. 1,4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У п. 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року по справі № 911/1278/20 вказано, що положеннями ч. 1 ст. 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

У постанові Верховного Суду від 13.09.2023 року в справі № 638/9047/19 вказано, що державна реєстрація транспортного засобу, на відміну від державної реєстрації прав на нерухомість, не має правотвірного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відсутність державної реєстрації транспортного засобу позивача (на момент настання ДТП), не спростовує факт перебування у його власності автомобіля, а також не позбавляє права на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Крім того, суд звертає увагу, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року в справі № 147/66/17 зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За обставинами даної справи з`ясовано, що на момент ДТП позивач керував транспортним засобом «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідачами не була спростована правомірність володіння позивачем вказаним транспортним засобом, а під час судового розгляду не було встановлено, що ОСОБА_1 заволодів ним у незаконний спосіб, а відтак позивач має право на відшкодування збитків, які були завдані пошкодженням автомобіля, який перебував у його володінні.

За таких обставин, враховуючи те, що саме ПАТ «СК «Євроінс Україна» є належним відповідачем у спірних правовідносинах з відшкодування шкоди, з нього на користь позивача підлягає стягненню сума невиплаченого страхового відшкодування в межах страхової суми 130 000,00 грн.

На підтвердження розміру завданої ОСОБА_1 шкоди позивач надав суду висновок Звіт № 33-08.22. про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 31.08.2022 року, відповідно до якого вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Smart Fortwo Electric», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження станом на 17.08.2022 року становить 26 012,20 грн, включаючи ПДВ на запасні частини та 24 039,97 грн - без складової ПДВ.

Визначена за полісом № 209106064 від 23.05.2022 року сума страхового відшкодування (130 000,00грн) є меншою від оціненої майнової шкоди

Разом з тим, позивачем суму збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та, які, на його думку, повинні бути стягнені із страховика розраховано в розмірі 27 912,20 грн, з яких: 26 012,20 грн (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу) - 2 600,00 грн (франшиза) + 4 500,00 грн (витрати на проведення сертифікованої оцінки пошкодженого транспортного засобу).

Однак, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01.07.2004 року № 1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (пп. «а» п. 193.1 ст. 193 ПК України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 року в справі № 755/7666/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування на свій рахунок, а не на рахунок платника ПДВ.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачем були понесені витрати зі сплати ПДВ, зокрема за проведення ремонту належного йому автомобіля, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодуванню позивачу вартості ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ.

Отже, сума страхового відшкодування становить 25 939,97 грн, з яких : 21 439,97 грн - вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу згідно із Звітом № 33-08.22. про оцінку вартості (розміру) від 31.08.2022 року, без складової ПДВ (24 039,97 грн) та за вирахуванням суми франшизи 2 600,00 грн, а також з урахуванням 4 500,00 грн витрат на проведення сертифікованої оцінки пошкодженого транспортного засобу), яка підлягає стягненню з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 , оскільки судом з`ясовано, що страховик не виконав свої зобов`язання перед позивачем і не виплатив йому суму страхового відшкодування в добровільному порядку та у спосіб, визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01.07.2004 року № 1961-IV.

Також за змістом ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в повному обсязі не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року в справі № 440/510/19).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зі змісту Закону України «Про страхування» випливає, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 року у справі № 6-282цс17, Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 758/16044/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Отже, враховуючи прострочення відповідачем ПАТ «СК «Євроінс Україна» виплати позивачу страхового відшкодування, суд дійшов висновку про обґрунтованість визначених ОСОБА_1 позовних вимог щодо стягнення із страховика на його користь пені, інфляційних втрат і 3 % річних.

Поряд із цим, позивач просить стягнути вказані суми, виходячи із суми страхового відшкодування 27 912,20 грн, розмір якої визнано судом необґрунтованим з підстав, викладених вище.

Таким чином, розрахунок вказаних коштів необхідно проводити саме, виходячи із загальної суми 25 939,97 грн за період, починаючи з 21.11.2022 року по 13.03.2025 року.

Отже, розмір пені, виходячи з розрахунку подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення за період з 21.12.2022 року по 13.03.2025 року становить 21 603,85 грн.

Поряд із цим, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 року у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 року у справі № 904/2847/19).

Поняття «значно» та «надмірно», які використовуються у ст. 551 ЦК України є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При вирішенні питання про можливість зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна», судом враховується ступінь вини боржника, а саме той факт, що основне зобов`язання не виконано відповідачем станом на день ухвалення рішення, однак розмір пені становить 83,3 % від суми основного боргу, що на переконання суду є надмірно великим розміром, порівняно із сумою основного боргу.

Із урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про наявність істотних обставин, які є підставою для зменшення неустойки, що підлягає стягненню з відповідача ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача, і визначення її у розмірі 50 % від суми несплачених вчасно коштів (25 939,97 грн), що становить 12 969,99 грн.

Також сума 3 % річних за період розрахунку, виходячи із 844 днів прострочки виплати загальної суми 25 939,97 грн, становить 1 797,32 грн.

Крім того, інфляційні нарахування за період з 01.11.2022 року по 13.03.2025 року, з огляду на сукупний індекс інфляції в цей період 120,878 %, становлять 5 415,77 грн.

Таким чином з ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача підлягає стягненню 25 939,97 грн - сума збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пеня в розмірі 12 969,99 грн, 3 % річних у сумі 1 797,32 грн, а також 5 415,77 грн інфляційних втрат, що становить загальну суму 46 123,05 грн.

Що ж стосується заявлених позовних вимог позивача до ОСОБА_2 , то суд зазначає наступне.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01.07.2004 року № 1961-IV страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Тобто, на суму франшизи за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV страховик не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату), тому внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) саме на винуватця ДТП покладається обов`язок відшкодувати завдану шкоду в розмірі встановленої полісом обов`язкового страхування суми франшизи.

Таким чином, суд дійшов висновку про покладення обов`язку зі сплати 2 600,00 грн на відшкодування франшизи саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, тобто ОСОБА_2 .

Разом з тим, встановлений ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV обов`язок виплатити страхове відшкодування протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування поширюється лише на страховика, отже ОСОБА_2 не може нести відповідальність за несвоєчасну виплату або незаконну відмову у виплаті страхового відшкодування ПАТ «СК «Євроінс Україна».

В зв`язку із чим, правових підстав для стягнення з останнього на користь ОСОБА_1 пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату франшизи в розмірі 2 600,00 грн, немає.

До того ж, підтвердження того, що позивач звертався до ОСОБА_2 з питань відшкодування збитків, зокрема компенсації суми франшизи в розмірі 2 600,00 грн в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивач ставить питання про компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 як винної особи у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної шкоди завданої моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода відповідно до ст. 23 ЦК України полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Безумовно, у зв`язку з пошкодженням майна позивача, протиправною поведінкою ОСОБА_2 та необхідністю вчиняти дії щодо відновлення порушеного права, ОСОБА_1 спричинена моральна шкода.

Однак розмір моральної шкоди, який позивач просить стягнути з відповідача в сумі 10 000,00 грн не узгоджується з принципами справедливості, добросовісності та розумності, які згідно з ч. 6 ст. 3 ЦК України відносять до загальних засад цивільного законодавства.

Тому розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає зменшенню до 3 000,00 грн, враховуючи, що транспортному засобу позивача не завдано значних пошкоджень, і автомобіль покинув місце зіткнення своїм ходом.

Жодних доказів на спростування вказаних обставин та неможливості використання позивачем належного йому пошкодженого транспортного засобу протягом конкретного періоду часу матеріали справи не містять.

З огляду на це, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн.

Підстави для стягнення моральної шкоди в більшому розмірі відсутні, при цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року в справі № 752/17832/14-ц).

Таким чином з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню загальна сума коштів в розмірі 5 600,00 грн, з яких 2 600,00 грн - сума франшизи та 3 000,00 грн - компенсація завданої моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 вказаного Закону передбачено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з позовної заяви та долучених письмових доказів 21.06.2024 року між ОСОБА_1 та АО «Арміс» укладено договір про надання правової допомоги № 21.06/24-02 (а.с. 73-74).

З Додаткової угоди № 1 від 01.03.2025 року до договору про надання правової допомоги № 21.06/24-02 від 21.06.2024 року вбачається, що сторони погодили орієнтовну вартість правової допомоги за цим договором 12 000,00 грн (а.с. 75).

Враховуючи викладене, та те, що обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанняміншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом, з огляду на те, що позивач поніс судові витрати на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, що підтверджено належними доказами, суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню і стягує з відповідачів в рівних частках на користь позивача 4 000,00 грн понесених ним витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги (з урахуванням часткового задоволення позовних вимог), тобто по 2 000,00 грн з кожного.

Суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є реальним, обґрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідачів необхідно стягнути судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору пропорційно до задоволених до кожного з них позовних вимог у розмірі 377,89 грн з ПАТ «СК «Євроінс Україна» та 174,41 грн з ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 суму збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 25 939 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 97 копійок, пеню в розмірі 12 969 (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 99 копійок, 3 % річних у сумі 1 797 (одна тисяча сімсот дев`яносто сім) гривень 32 копійки, а також 5 415 (п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень 77 копійок інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 2 600 (дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок та 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок компенсації завданої моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу з кожного.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 377 (триста сімдесят сім) гривень 89 копійок сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 174 (сто сімдесят чотири) гривні 41 копійку сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: приватне акціонерне товариство «СК «Євроінс Україна» (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 102, м. Київ, 03150, );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя К.Г. Плахотнюк