К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2025 року місто Київ

справа № 2-1911/11

апеляційне провадження № 22-ц/824/13969/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Борця Є.О. від 25 квітня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Супрун Людмила Юріївна, про визнання дій неправомірними, скасування довідки-розрахунку заборгованості по аліментам та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Супрун Л.Ю., посилаючись на те, що у виконавчій службі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 2-1911/11, виданого 2 вересня 2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2011 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Старший державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Супрун Л.Ю. склала довідку-розрахунок заборгованості по аліментах від 2 січня 2025 року, згідно якої розмір заборгованості платника аліментів за період з 1 вересня 2012 року до 31 грудня 2024 року становить 209 219 грн 80 коп.

Зазначає, що в довідці-розрахунку заборгованості допущені помилки у визначенні розмірів доходів платника, сум аліментів, що підлягають стягненню, та сум утриманих для сплати аліментів. Зокрема, не враховано, що 12 грудня 2022 року ОСОБА_2 склала заяву про відсутність у неї претензій щодо сплати аліментів на утримання дітей. Також зазначає, що державним виконавцем 30 грудня 2022 року винесено постанову, якою звернуто стягнення на дохід платника аліментів у військовій частині НОМЕР_1 , але через підвищення навантаженням посадовими особами даної військової частини було допущено механічні помилки при обчисленні суми заборгованості.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Супрун Л.Ю. щодо порядку здійснення розрахунку заборгованості у довідці-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 1 вересня 2012 року по 31 грудня 2024 року № 002 від 2 січня 2025 року; скасувати довідку-розрахунок із сплати аліментів за період з 1 вересня 2012 року по 31 грудня 2024 року № 002 від 2 січня 2025 року, складену старшим державним виконавцем Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)Супрун Л.Ю.; зобов'язати старшого державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)Супрун Л.Ю. скласти нову довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 з аліментів за період з 1 вересня 2012 року по 31 грудня 2024 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Супрун Л.Ю., що полягають у складенні недостовірної довідки-розрахунку заборгованості з аліментів № 002 від 2 січня 2025 року. Скасовано довідку-розрахунок заборгованості з аліментів № 002 від 2 січня 2025 року. Зобов'язано старшого державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)Супрун Л.Ю. скласти нову довідку-розрахунок заборгованості з аліментів за період з 1 вересня 2012 року до 31 грудня 2024 року.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений в оспорюваній довідці-розрахунку розмір заборгованості по аліментах не відповідає дійсності і у зв'язку з цим порушує права сторін виконавчого провадження та зумовлює юридичну невизначеність у спірних правовідносинах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить частково скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким змінити мотивувальну частину ухвали з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не розглянув справу повно та всебічно, що призвело до невірного викладення мотивувальної частини та виключає можливість складення державним виконавцем нової об'єктивної довідки з урахуванням всіх недоліків розрахунку заборгованості, що викладені в скарзі та були предметом дослідження.

Суд дійшов неправильного висновку, що наявність різної інформації в оспорюваній довідці-розрахунку та в індивідуальних відомостях про ОСОБА_1 , як застраховану особу, зумовлює виникнення між сторонами виконавчого провадження спору щодо розміру доходів заявника, тоді як спір виник між скаржником та державним виконавцем, який ухиляється від проведення вірного розрахунку заборгованості по аліментам.

Вказує, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд вказав на те, що державному виконавцю при новому визначенні розміру заборгованості доцільно витребувати відомості про щомісячні доходи платника аліментів за спірний період часу з органів Державної податкової служби України в порядку, визначеному частиною 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження". Проте, в силу вимог статей 18, 19, 24 даного Закону це є правом державного виконавця, а не його обов`язком.

Державним виконавцем не взято до уваги відсутність заборгованості по аліментам станом на 12 грудня 2022 року і продовжено нарахування заборгованості за період служби заявника в ЗСУ, а судом не надано правової оцінки такій обставині. Не враховано, що аліменти з військовослужбовця не утримуються з певних видів грошового забезпечення, зокрема з вихідної допомоги при звільненні з військової служби та інших виплат, які не мають постійного характеру.

Також зазначає, що судом не надано належної оцінки доводам скарги щодо невірності розрахунку заборгованості по аліментах, як і оцінки доводам скарги про переказ коштів стягувачу за 2022 рік.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники не скористалися своїм правом на подання відзивів.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні в режимі відеконференції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Старший державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Супрун Л.Ю. в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що на виконанні у Бориспільському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 2-1911/11, виданого 2 вересня 2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2011 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

2 січня 2025 року старший державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)Супрун Л.Ю. склала довідку-розрахунок заборгованості по аліментах № 002, згідно якої розмір заборгованості ОСОБА_1 за період з 1 вересня 2012 року до 31 грудня 2024 року склав 209 219 грн 80 коп.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону, визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно зі статтею 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У пункті 4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року, визначено, що розрахунок заборгованості обчислюється на підставі відомостей, отриманих із: заяв та (або) розписок стягувача, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Суд першої інстанції, встановивши, що довідка-розрахунок заборгованості № 002 від 2 січня 2025 року містить значні помилки, а саме у визначенні розміру доходів платника аліментів, сум аліментів, що підлягали стягненню, та сум утриманих для сплати аліментів, які в цілому впливають на розмір заборгованості по аліментам, дійшов правильного висновку про неправомірність дій державного виконавця при визначенні розміру заборгованості по аліментах та наявності у зв`язку з цим правових підстав для задоволення скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів по суті задоволених вимог скарги на дії державного виконавця. Скаржник просить скасувати ухвалу з тих підстав, що судом невірно викладено мотивувальну частину ухвали, зокрема, на думку скаржника, не надано належної оцінки доводам скарги щодо невірності розрахунку заборгованості по аліментах та оцінки доводам про переказ коштів стягувачу за 2022 рік.

Колегія суддів вважає безпідставними такі доводи скаржника, оскільки суд в цілому дійшов висновку про те, що зазначений в оскаржуваній довідці розмір заборгованості по аліментах за період з 1 вересня 2012 року по 31 грудня 2024 року не відповідає дійсності, що відповідно свідчить про врахування судом доводів скаржника про невірність нарахування заборгованості, в тому числі у 2022 році. При цьому, до такого висновку суд дійшов, посилаючись на те, що окрім іншого, у довідці-розрахунку № 002 від 2 січня 2025 року при нарахуванні заборгованості за період з лютого по грудень 2022 року були допущені помилки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував заяву ОСОБА_2 від 12 грудня 2022 року, в якій вона зазначила про відсутність претензій до ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на момент подання такої заяви, не приймаються судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що подібна заява не може бути юридичною підставою для анулювання заборгованості зі сплати аліментів за певний період, оскільки питання наявності чи відсутності заборгованості визначається виключно на підставі офіційних документів: розрахунку заборгованості, складеного державним чи приватним виконавцем, або відповідного судового рішення.

Факт відсутності претензій зі сторони одержувача аліментів може мати значення для врегулювання взаємовідносин між сторонами, однак він не звільняє боржника від обов`язку виконання рішення суду та не може автоматично припиняти вже нараховану заборгованість у триваючому виконавчому провадженні.

Посилання апелянта на те, що державний виконавець та суд не врахували обставину, що аліменти з військовослужбовця не утримуються з певних видів грошового забезпечення, зокрема з вихідної допомоги при звільненні з військової служби та інших виплат, які не мають постійного характеру, є безпідставними.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про складові грошового забезпечення боржника ОСОБА_1 у спірний період, з яких можливо було б визначити, чи підлягали утриманню з них аліменти. Тому наведені доводи не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Доводи скаржника про те, що в мотивувальній частині ухвали судом безпідставно вказано про обов`язок державного виконавця при новому визначенні розміру заборгованості витребувати відомості з податкових органів є безпідставними та не впливають на виконання державним виконавцем резолютивної частини оскаржуваної ухвали, як помилково вважає скаржник. Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд вказує лише на доцільність витребування державних виконавцем відповідних документів при здійсненні повторного розрахунку заборгованості по аліментах та не зобов`язує на вчинення таких дій державного виконавця. В свою чергу виконавець при здійсненню розрахунку заборгованості повинен діяти виключно у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Інші доводи апеляційної скарги є тотожними вимогам скарги та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав повну та об`єктивну оцінку, вона є аргументованою, а тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника.

Порушення норм процесуального права судом також не встановлено, що у сукупності із встановленими обставинами справи спростовують твердження скаржника у цій частині.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суди зобов`язані надавати мотивування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру судового рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, наданих сторонами, а також враховувати положення законодавства, яке існує для викладення та формулювання судових рішень (наприклад, у справах Кuіz Тогуja v. Sраіn, 09 Dесеmbег 1994, § 29, Sеrіеs А3О3-А; Ніggіns аvd Оther v. Frаnсе, 19 Fеbruaгу 1998, § 42).

Ураховуючи встановлені судом обставини, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2025 року залишити без змін.

Поновити дію ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: