Справа № 450/657/25 Провадження № 2/450/1114/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Добош Н.Б,

при секретарі Хохолик О.І.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): 17.09.2022 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений договір позики. Відповідно до умов договору позики відповідач в якості позики отримала кошти в розмірі 10 300,00 доларів в гривневому еквіваленті та зобов`язалася повернути такі в строк до 20.12.2022 року. У випадку прострочення виконання зобов`язання щодо повернення повної суми позики відповідач зобов`язалася сплатити штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 5% за кожен прострочений тиждень прострочення повернення позики, та відшкодувати всі збитки заподіяні таким порушенням виконання зобов`язання. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем 17.09.2022 року видано розписку про отримання позики. Однак незважаючи що з моменту настання терміну повернення позики пройшло більш як два роки відповідач своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів не виконала. На підставі наведеного з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 27.05.2025 року позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість за договором позики у розмірі 10 300 доларів США, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на сплату судового збору та професійну правничу допомогу.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

24.04.2025 року представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що відповідач не заперечує факт отримання коштів у гривні та не заперечує повернення суми позики в гривневому еквіваленті, оскільки як зазначається в розписці, відповідач отримала кошти у національній валюті - гривні, що по курсу долара США становить 10 300 дол. США. Вважає, що стягнення заборгованості повинно здійснюватися виключно у гривнях та в жодному разі не в іноземній валюті, як просить позивач. Крім цього не погоджується з нарахованими позивачем штрафними санкціями за період з 21.12.2022 року по 07.02.2025 року оскільки це суперечить вимогам до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. На підставі наведеного вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума основної заборгованості за договором позики в гривнях у розмірі 376 656,58 грн., у задоволенні інших вимог просить відмовити.

28.04.2025 року представником позивача ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що з огляду на те, що в розписці визначено еквівалент грошових коштів в іноземній валюті - доларах США з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 10 300 доларів США по курсу на день виконання судового рішення.

19.05.2025 року представником відповідача ОСОБА_4 подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він вказав, що з відповідача підлягає стягненню виключно сума основної заборгованості за договором позики у гривнях, що становить 427 244,00 грн., в задоволенні інших вимог категорично заперечує.

27.05.2025 року представником позивача ОСОБА_1 подано заяву про зменшення позовних вимог в якій він просить стягнути з відповідача основну заборгованість за договором позики у розмірі 10300 доларів США , судові витрати появязані з розглядом справи покласти на відповідача та повернути надмірно сплачений судовий збір.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 28.05.2025 рокуприйнято заяву представника позивача про зменшення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та просив такі задоволити. Зазначає, що відповідач згідно договору та розписки отримала кошти, в українських гривнях в еквіваленті 10 300 доларів США, факт отримання коштів визнається відповідачем, у зв`язку з чим остання, після спливу строку на який була надана позика, зобов`язана повернути суму позики в іноземній валюті - доларах США по курсу на день виконання судового рішення. Однак до даного часу відповідач кошти не повернула.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. У зв`язки з даними обставинами, суд вважає, що існує достатньо для проведення судового розгляду справи, без участі представника відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Суд заслухавши думку представника позивача, дослідивши позовну заяву, а також долучені письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17.09.2022 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики. Відповідно до умов договору позики, розмір позики становить еквівалент в українських гривнях 10 300 доларів США на день складання розписки про отримання позики. Позичальник зобов`язується повернути позику в строк до 20.12.2022 року, у випадку прострочення зобов`язання щодо повернення повної суми позики позичальник зобов`язалася сплатити штрафну пеню у розмірі 5 % за кожен прострочений тиждень прострочення повернення позики та відшкодувати всі збитки, заподіяні таким порушенням зобов`язання. Підтвердження передачі коштів є розписка позикодавця про отримання позики, копія якої долучена до матеріалів справи.

Отже, відповідач прийняла на себе зобов`язання повернути позивачу отримані кошти, та у випадку прострочення зобов`язання сплатити штрафну пеню та відшкодувати всі збитки, заподіяні таким порушенням зобов`язання, виконати відповідне зобов`язання в порядку та у строк, що вказані в договорі.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно приписів ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

На підтвердження передачі грошей відповідач ОСОБА_3 склала розписку про те, що вона одержала від ОСОБА_2 кошти в якості позики в українських гривнях, що становить еквівалентно 10300 доларів США на день складання цієї розписки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Сторони передбачили, що у випадку прострочення зобов`язання щодо повернення повної суми позики позичальник зобов`язалася сплатити штрафну пеню у розмірі 5 % за кожен прострочений тиждень прострочення повернення позики та відшкодувати всі збитки, заподіяні таким порушенням зобов`язання.

Однак згідно заяви представника позивача про зменшення позовних вимог від 27.05.2025 року, яка прийнята судом до розгляду згідно ухвали підготовчого судового засідання від 28.05.2025 року, представник позивача просить стягнути з відповідача лише основну заборгованість за договором позики від 17.09.2022 року у розмірі 10 300 доларів США.

З врахуванням встановленого суд вважає, що між сторонами існували договірні відносини щодо позики грошових коштів на визначений термін.

Відповідачем правомірність договору позики не оспорюється.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованість за договором позики в розмірі, що еквівалентний 10 300 доларів США є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Що стосується стягнення суми заборгованості за договором позики в національній валюті суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, згідно якої гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти,так і нерезиденти - фізичні особи,які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України,можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів,предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги,а також оплати праці, на тимчасово окупованій територіїУкраїни. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Як підтверджено розпискою про отримання позики відповідач отримала у позику грошові кошти в українських гривнях, що становить еквівалент 10 300 доларів США на день складення цієї розписки.

Аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що оскільки предметом договору позики є передача у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками, то обов`язок позичальника полягає у поверненні грошових коштів у такій самій сумі або речі, визначеної родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем .

Тобто, отримана ОСОБА_3 позика у виді грошових коштів в національній валюті підлягає поверненню позикодавцю також, у національній валюті.

При цьому суд враховує правову позицію, викладену Великою Палатою ВС в постанові по справі № 500/5194/16 від 11.09.2024 року, в якій Велика Палата Верховного Суду виснувала, що : п.31 Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; п.60 Формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення; п. 63 На користь цього висновку свідчить і те, що Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14); п. 64 Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

Таким чином, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала та грошових коштів у національній валюті в сумі, що еквівалентна сумі позики в доларах США - 10 300 доларів США позивачу не повернула, то сума заборгованості у розмірі суми позики підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку.

При цьому, враховуючи висновки Великої Палати ВС по справі 500/5194/16 від 11.09.2024 року, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача грошової суми в національній валюті, що еквівалентна 10 300 доларів США на день здійснення боржником такого платежу при виконанні судового рішення.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 15 140,00 грн., однак згідно ухвали Пустомитівського районного суду від 28.05.2025 року позивачу у зв`язку зі зменшенням позовних вимог повернуто надмірно сплачений судовий збір у розмірі 10 847,39 грн., розмір сплаченого позивачем судового збору становить 4292,61 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 4292,61 грн.

Окрім цього представником позивача 06.08.2025 року було подано заяву, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн.

Представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 05/12/2024-1 від 05.12.2024 року укладений між Адвокатським об`єднанням «Західне регіональне об`єднання адвокатів» та ОСОБА_2 ; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1345048 від 06.02.2024 року; Додаток № 1 до договору від 05.12.2024 року; рахунок № 07/02/2025-1 від 07.02.2025 року; платіжна інструкція №@2 PL051046 від 14.02.2025 року; акт передачі/ приймання наданих послуг № 07/02/2025-1 від 07.02.2025 року; акт передачі/ приймання наданих послуг № 28/04/2025-2 від 28.04.2025 року; акт передачі/приймання наданих послуг № 28/04/2025-3 від 28.04.2025 року; акт передачі/приймання наданих послуг № 28/04/2025-4 від 28.05.2025 року.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст.137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з п.3 ч.2 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, що включає в себе підготовку та скерування до суду позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви, відповідь на відзив на позовну заяву, та представництво інтересів позивача у двох судових засіданнях в сумі 17 000 грн. є завищеним, враховуючи категорію та складність справи. А відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в розмірі 7000,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти у національній валюті на повернення суми основного боргу за Договором позики від 17.09.2022 року, що еквівалентно 10 300 (десять тисяч триста) доларів США на день здійснення такого платежу при виконанні судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 4292,61 грн. (чотири тисячі двісті дев`яносто дві гривні 61 копійка) та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.( сім тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 11.09.2025 року

СуддяН. Б. Добош