Справа №:755/6559/23
Провадження №: 6/755/480/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Ткаченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву відповідача ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року у справі №755/6559/23, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович,-

в с т а н о в и в :

03 травня 2025 року відповідач ОСОБА_1 направила до суду заяву про відстрочку виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року у справі №755/6559/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, строком на один рік.

Заява обґрунтована тим, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошових коштів в загальному розмірі 1 340 298,38 грн, задоволення цих позовних вимог призведе до необхідності повернення коштів та/або нерухомого майна заявнику. Також до суду подана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 184 500,00 грн. За доводами заяви, у ОСОБА_2 відсутні перешкоди стягнути кошти з заявника та/або здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке їй належить на праві власності, за собою, виставити його на торги. Заявник посилається на те, що може втратити право власності на своє нерухоме майно та кошти, адже ОСОБА_2 може здійснити дії, спрямовані на стягнення коштів та/або переоформлення майна в свою власність, після чого здійснити подальший перепродаж майна чи укласти інші правочини, що зробить неможливим або утрудненим виконання рішення суду, яке може бути ухвалено на користь ОСОБА_1 . Крім того заявник зазначає, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання рішення у справі №755/6559/23 - стягнення 846 382,75 грн, в межах якого винесено постанову про арешт коштів боржника. А задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_2 1 340 298,38 грн, на переконання заявника, призведе до подвійного стягнення та порушення права власності заявника, покладе на неї додаткові витрати, а ОСОБА_2 не буде в змозі повернути заявнику грошові кошти в сумі 1 340 298,38 грн та 184 500,00 грн. Крім того, заявник посилається на те, що через введення та продовження військового стану в Україні, дохід заявника складає 8 000,00 грн, оскільки пов`язаний із доходом населення в країні. Крім того, із заявником проживає неповнолітня дитина, яка перебуває на її утриманні. Також, стягнення виконавчого збору і основної винагороди виконавця тягне додаткові витрати.

Заяву було передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала подану заяву та просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у заяві про відстрочку виконання рішення та додатково пояснила, що при розгляді справи №755/6559/23 не було враховано весь обсяг спільного майна. Заявник добровільно сплачує за виконавчим документом по 10 000,00 грн на місяць. Вважає, що позивач має намір отримати майнові права на житло заявника. Також пояснила, що в межах виконавчого провадження накладено арешт на майно, здійснено його опис, дії приватного виконавця оскаржуються в суді.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Яворський А.В. направив до суду заперечення проти заяви про відстрочку виконання рішення суду, в яких зазначено, що відстрочка виконання рішення суду є крайнім заходом та може бути надана у виняткових випадках. При цьому заявник не визнавала свого обов`язку перед позивачем в усіх судових інстанціях, наразі оскаржує рішення приватного виконавця, уклала договір дарування квартири, яка в подальшому знов було подаровано їй. Крім того, з позивача на користь заявника щомісяця стягуються аліменти в розмірі 30 000,00 грн, чого достатньо для проживання з дитиною. За доводами заперечень, наведені заявником обставини не вказують на неможливість виконання рішення суду та не є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши доводи поданої заяву та поданих на неї заперечень, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року у справі №755/6559/23 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, ухвалено: в порядку поділу майна подружжя стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 846 382,75 грн в рахунок вартості 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :09:071:0086, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, склад угідь - рілля - 0,1 га, та 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 ; стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8 052,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 лютого 2025 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року залишено без змін.

14 квітня 2025 року видано виконавчі листи №755/6559/23, які знаходяться на примусовому виконанні в межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_1.

Згідно положень ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. (ч.4 ст. 435 ЦПК України)

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Іванов проти України» (остаточне від 15.01.2010) визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу, внаслідок тривалого невиконання рішення суду. При цьому в рішенні Суду зазначено: «…51. право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін… Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок …».

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року роз`яснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 має малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_2 (т.5 а.с.37)

06 грудня 2021 року видано судовий наказ про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина сторін. (т.5 а.с. 47)

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 за період з квітня 2024 року по квітень 2025 року включно, позивачем за вказаний період сплачено аліменти в загальному розмірі 359 722,70 грн (т.5 а.с.74-зворот).

01 січня 2025 року ОСОБА_1 , яка є адвокатом, видано наказ про визначення розміру оплати праці, яким затверджено ОСОБА_1 місячний розмір оплати праці в розмірі 8 000,00 грн (т.5 а.с.38).

На підтвердження вимог заяви також долучено ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2024 року у справі № 359/9015/24 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації. (т.5 а.с.44)

Інших доказів на підтвердження наявності обставин для відстрочення виконання рішення відповідачем не надано.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №796/43/2018.

Обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 у справі №9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Заявник у поданій заяві посилалася на те, що на її утриманні є малолітній син, а розмір її щомісячного доходу становить 8 000,00 грн.

Водночас при розгляді заяв щодо відстрочення/розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування чи розтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування чи розтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, слід враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Судом під час розгляду заяви встановлено, що заявник має малолітнього сина, однак доказів його самостійного утримання не надано. При цьому за матеріалами справи вбачається, що позивачем на користь заявника на утримання дитини сплачуються аліменти, розмір яких склав з квітня 2024 року по квітень 2025 року включно 359 722,70 грн. Також судом установлено, що заявник здійснює адвокатську діяльність.

Таким чином, ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів на підтвердження скрутного матеріального стану боржника, що б істотно ускладнювало чи унеможливлювало виконання рішення суду.

У той же час, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує обставини, визначені уч. 4 ст. 435 ЦПК України у сукупності, відтак матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для задоволення вимог заяви. Усі підстави суд оцінює у сукупності.

Поряд із цим, заявник зазначила як підстави для відстрочення виконання рішення суду перебування в провадженні судів двох справ: за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошових коштів в загальному розмірі 1 340 298,38 грн; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 184 500,00 грн, посилаючись на те, що виконання рішення про задоволення цих позовних вимог буде ускладненим, поряд із цим із заявника стягуються кошти на підставі рішення у справі №755/6559/23, а належне їй нерухоме майно може бути примусово реалізовано в межах виконавчого провадження.

Проте, такі обставини не можуть покладатися в основу відстрочення виконання рішення суду, зважаючи на те, що вони не є такими, що свідчать про істотне ускладнення виконання рішення у справі №755/6559/23 або роблять його виконання неможливим.

Також не може бути безумовною підставою для відстрочення виконання рішення суду в даній справі введення в Україні воєнного стару, на що посилається заявник, адже остання має у власності житло в м. Києві, де зареєстрована та проживає, отримує дохід від адвокатської діяльності.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви, який закінчується виконанням рішення суду.

Метою цивільного судочинства є виконання законного і обґрунтованого рішення суду.

Надавши оцінку наведеним заявником обставинам для відстрочення виконання рішення, на які вона посилається, суд приходить до висновку, що вони не можуть бути розцінені як виняткові обставині, які дають підстави для відстрочення виконання рішення суду, особливо з урахуванням відчуження нею спільного нерухомого майна сторін, стягнення компенсації вартості частини якого, було предметом спору в цій справі.

При цьому, не виконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом (зокрема, статтею 435 ЦПК України) призведе до порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача.

За викладених вище обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення, оскільки судом установлено відсутність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим у розумінні ст. 435 ЦПК України.

Виходячи з викладеного вище, зважаючи на те, що заявником не наведено обставин, що мають особливий характер (у розумінні 435 ЦПК України), які ускладнюють або виключають виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягають.

Також суд враховує, що положення ч. 5 ст. 435 ЦПК України містять імперативну норму, згідно якої розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Рішення у справі №755/6559/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, ухвалено 26 лютого 2024 року.

Із заявою про відстрочку виконання цього рішення заявник звернулась 03 травня 2025 року (згідно трекінгу поштового відправлення).

Отже наведений відповідачем термін відстрочення виконання рішення суду суперечить вказаній вище нормі закону.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 4, 10, 258-261, 353, 354, 435 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року у справі №755/6559/23 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повну ухвалу суду складено 26 вересня 2025 року.

С у д д я