ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2196/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», представники позивача: Москаленко М. С., Дергунова А. В., до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 р. товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 300 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. 15.12.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 на умовах публічної оферти було укладено електронний кредитний договір № 12670-12/2021. На підставі договору факторингу від 21.09.2022 № 21092022 позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 27 300 грн. Позивач повідомляв відповідача про зміну кредитора у зобов`язанні, проте жодного платежу на погашення заборгованості відповідач не здійснив.

Ухвалою судді від 28.08.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

01.11.2024 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які обґрунтовані тим, що надані позивачем докази не доводять відступлення права вимоги, надання йому коштів за кредитним договором та наявність заборгованості. За міркуванням відповідача доданий до позовної заяви договір факторингу не відповідає вимогам закону, оскільки у ньому не зазначено, за яку суму відступається право грошової вимоги, і не вказано загальної заборгованості за договором факторингу, а реєстр боржників не підписаний первісним кредитором. Відповідач вважає, що договір факторингу може бути фіктивним. Вказав також, що позивачем не надано доказів сплати визначеної ціни продажу за договором факторингу, а факти укладення цього договору, видачі кредиту та розмір заборгованості не доведені первинними бухгалтерськими документами.

З наведених вище підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

18.11.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив. Заперечення проти аргументів відповідача мотивовані тим, що договір факторингу було укладено у відповідності до вимог чинного законодавства України, цей договір є чинним, а його умови не порушують прав та законних інтересів відповідача. Факти переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до позивача підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме: самим договором факторингу, актом прийому-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників та платіжною інструкцією. Надання суду витягу з реєстру боржників, а не цілого реєстру, пов`язане з тим, що вказаний документ містить комерційну таємницю.

Також позивач послався на те, що жодних доказів на спростування вимог позову відповідачем не надано, а суд при оцінці доказів має виходити з презумпції правомірності правочину, обов`язковості виконання договору та урахувати, що позивач не є первісним кредитором у спірних правовідносинах, а томуне володіє та не може володіти оригіналами первинних документів на отримання та повернення кредитних коштів.

До відповіді на відзив позивач додав детальний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, повний реєстр боржників до договору факторингу (без зазначення анкетних даних боржників) та платіжне доручення на сплату ціни договору факторингу.

Дослідженням змісту відповіді на відзив установлено, що всупереч вимог частини восьмої статті 83 ЦПК України позивач не обґрунтував неможливість подання додаткових доказів разом з позовом та не виконав вимоги частини дев`ятої цієї норми, частини третьої статті 179 та частини п`ятої статті 178 ЦПК щодо надсилання відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи (відповідачу) у спосіб, передбачений частиною сьомою статті 43 ЦПК України (у даному випадку - у паперовій формі листом з описом вкладення).

Обсяг доданих до відповіді на відзив доказів не є надмірним і на те, що такі докази є у відповідача або вони є публічно доступними, позивач не послався.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідь на відзив та додані до нього докази подані з порушенням порядку, встановленого процесуальним законом, а тому підстав для прийняття до розгляду доказів позивача, які не були подані разом з позовною заявою, суд не знайшов і не брав до уваги при вирішенні розглядуваної справи, що передбачено нормами частин восьмої та дев`ятої статті 83 ЦПК України.

Водночас наслідків недотримання вимог щодо порядку надіслання відповіді на відзив іншим учасникам справи ЦПК України не визначає, право надавати пояснення суду є безумовним правом будь-якого учасника справи, а тому суд не вбачає перешкод для прийняття до розгляду поданої позивачем відповіді на відзив як письмових пояснень.

20.11.2024 від відповідача надійшли заперечення, зміст яких аналогічний поясненням, наведеним у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

15.12.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» (товариством) та ОСОБА_1 (клієнтом) укладено електронний договір про надання фінансового кредиту № 12670-12/2021 (далі також - кредитний договір, договір), предметом якого є надання товариством клієнту фінансового кредиту в розмірі 12 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності в обмін на зобов`язання клієнта повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 13.01.2022, в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (пункти 1.2., 1.6.).

Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.3. договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 273,75% річних від суми кредиту з розрахунку 0,75% на добу.

Для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,5% на добу за умови повного повернення кредиту протягом 30 днів з моменту надання кредиту (пункт 1.4.).

З метою поглиблення довіри до товариства клієнту може бути запропонований індивідуальний промокод для зниження стандартної процентної ставки, яка становить 2,5% на добу (пункт 1.5.).

У разі недотримання умов, встановлених пунктом 1.4. цього договору, та/або у разі пролонгації кредиту нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами відповідно до пункту 1.3. цього договору, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонною зміною умов договору (пункт 2.3.).

Якщо відповідно до пункту 1.5. цього договору, скориставшись промокодом, клієнт прострочить виконання зобов`язання, або в разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою, нараховані згідно умов договору проценти підлягають перерахуванню за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня прострочення клієнтом строку, зазначеного у пункті 1.2. договору, в повному обсязі на загальних умовах, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонною зміною умов договору (пункт 2.4.).

Відповідно до пункту 2.5. договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Пунктом 4.3. договору визначено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в пункті 1.2. цього договору та/або в додатках до цього договору, проценти, передбачені в пункті 1.3. цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Згідно з пунктом 1.7. договору його невід`ємною частиною є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства https://www.zecredit.com.ua.

У пунктах 6.7. та 6.8. договору зафіксовано, що підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства, отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до Додатку № 1 до цього договору під назвою «Графік платежів» до оплати за договором підлягає 14 700 грн, з яких: 12 000 грн - сума (тіло) кредиту; 2 700 грн - проценти за користування кредитом.

21.09.2022 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактором) та ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» (клієнтом) укладено договір факторингу № 21092022, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання якої настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за користування кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (пункт 1.2. договору факторингу).

В акті прийому-передачі Реєстру Боржників від 21.09.2022 зазначено, що клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників кількістю 7760, після чого до клієнта від фактора переходять права вимоги заборгованості і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 12670-12/2021 на суму 27 300 грн, з яких: 12 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 15 300 грн - заборгованість за відсотками.

Даючи оцінку вимогам позову, доводам сторін та наданим позивачем доказам, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України.

Договором згідно з частиною першою статті 626 цього Кодексу є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина перша статті 1054 ЦК України дає визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормою статті 1055 ЦК Українипередбачено, щокредитний договір укладається у письмовій формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України).

За змістом статей 205, 207 цього Кодексу договір, укладений в електронному вигляді, є таким, що укладений у письмовій формі.

Особливості укладання договору в електронному вигляді регулює Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон про електронну комерцію), стаття 2 якого поширює його застосування у тому числі і на послуги систем дистанційного обслуговування та надання платіжних послуг в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, а саме Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Статтею 3 Закону про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір..

Відповідно до статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір (статті 12, 76-81 ЦПК України).

Докази згідно положень статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України мають бути належними, допустимими і достовірними, а в своїй сукупності - також достатніми, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

На підтвердження умов договору позивач надав суду паперову копію електронного договору про надання фінансового кредиту з додатками, зі змісту якого убачається, що його підписано електронними підписами сторін, у тому числі позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора W8126.

Співставленням наявних у кредитному договорі даних про особу позичальника (паспортних даних та контактної інформації) з даними про особу відповідача, вказаними у відзиві на позовну заяву, установлено повне їх співпадіння, а на неправомірне використання його персональних даних та засобу мобільного зв`язку, через який здійснювалась електронна взаємодія між сторонами договору, іншими особами відповідач не посилається.

Отже факт підписання відповідачем договору електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був згенерований під час проходження позичальником процедури укладання договору, є доказом ознайомлення відповідача з його предметом та усіма умовами.

За своєю юридичною природою вказаний договір є публічним договором приєднання, умови якого встановлені фінансовою установою у відповідних стандартних формах (Правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту) та є однаковими для всіх споживачів, що відповідає положенням статей 633, 634 ЦК України.

Незважаючи на те, що укладений сторонами договір чітко визначає такі істотні умови кредитного договору як сума кредиту, строк і порядок його погашення, суперечливість його умов в частині розміру процентів за кредитом, які сплачуються за умови належного виконання клієнтом кредитних зобов`язань та у випадку прострочення виконання таких зобов`язань (пункти 1.3.-1.5., 2.3., 2.4.), зумовлює необхідність їх тлумачення, яке здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Оскільки метою тлумачення умов договору є з`ясування волі сторін на встановлення дійсного розміру процентної ставки за кредитом, у спірних правовідносинах застосовним є правило тлумачення, яке передбачає порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (абзац 2 частини третьої статті 213 ЦК України).

Так, порівняння змісту зазначених пунктів договору про надання фінансового кредиту зі змістом Додатку № 1 до цього договору (Графіку платежів) та підписаного відповідачем документа, який містить інформацію про кредитодавця, основні умови кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та додаткову інформацію, дає підстави для висновку, що сторони домовились про сплату позичальником (клієнтом) процентів від суми кредиту в розмірі 0,75% на добу (273,75% річних), при цьому таке зобов`язання діє як в період строку кредитування, так і впродовж 90 календарних днів після закінчення строку кредитування.

За положеннями частини першоїстатті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою цієї норми зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Загальною умовою виконання зобов`язання є виконання його належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Відповідно до статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом, установленим статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законодавство України не містить жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, та не встановлює вимогу одержання згоди позичальника на таку заміну.

Відповідно до положень статей 1077, 1079 цього Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частина перша статті 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір факторингу, на підставі якого право вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту перейшло до позивача, за своїм змістом, формою та іншими елементами не є недійсним в силу закону (нікчемним), рішення суду про визнання його недійсним не приймалось, сторонами або в судовому порядкуцей договір не розривався, а тому його правомірність презюмується.

Всупереч твердженням відповідача усі докази, у тому числі й електронні, подані з додержанням вимог статей 43, 95, 100 ЦПК України у паперових копіях, які засвідчені згідно з пунктом 5.26 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2020», затвердженого наказом ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 № 144.

Жодних підстав ставити під сумнів достовірність паперових копій електронних доказів їх оригіналам у суду немає, а подання позивачем суду Додатку № 1 до договору факторингу (Реєстру боржників) не в повному обсязі,а лише витягу з нього, цілком узгоджуються з приписами частини другої статті 95 ЦПК України, якою передбачено можливість подання засвідченого витягу з документа у разі, якщо для вирішення спору має значення лише його частина.

Щодо ненадання позивачем документів на підтвердження здійснення операції з видачі відповідачу кредиту, то доводи позивача про відсутність в його розпорядженні таких документів є слушними, оскільки відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148, первинні розрахункові документи, у тому числі електронні, складаються і зберігаються у суб`єта господарювання, який провів відповідні операції, а виписка з рахунку позичальника містить відомості, які становлять банківську таємницю.

Доступ до банківської таємниці має банк-емітент та сам клієнт, а відтак саме відповідач як власник карткового рахунку може отримати в банку виписку з рахунку на підтвердження невиконання кредитодавцем зобов`язання щодо надання кредиту, проте такого доказу суду не надано.

Відповідачем також не надано жодних доказів на спростування факту невиконання ним зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на суму 27 300 грн, що включає заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 12 000 грн та заборгованість за процентами в розмірі 15 300 грн.

Разом з тим судом установлено, що розмір заявлених до стягнення процентів за користування кредитом не відповідає умовам кредитного договору, який перебачає сплату позичальником процентів за фіксованою процентною ставкою в розмірі 0,75% на добу (273,75% річних) протягом строку кредитного договору (з 15.12.2021 по 13.01.2022) та впродовж 90 календарних днів після закінчення цього строку.

Відповідачу надано кредит в розмірі 12 000 грн, за умовами кредитного договору правомірним є нарахування процентів за користування кредитними коштами впродовж 120 днів, звідси розмір процентів, на які позивач має право, становить 10 800 грн.

Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (основного боргу) в розмірі 12 000 грн та процентів в розмірі 10 800 грн.

Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Загальний розмір заявлених ним позовних вимог становив 27 300 грн, з яких судом задоволено вимоги на суму 22 800 грн.

Отже ураховуючи, що позов задоволений на 42/50 частин (22800х100/27300), на відповідача слід покласти 42/50 частин судового збору, що у грошовому виразі становить 2 543,52 грн (3 028/50х42).

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьтовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 800 грн та судовий збір в розмірі 2 543,52 грн, а усього 25 343 (двадцять п`ять тисяч триста сорок три) гривні 52 копійки.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код юридичної особи: 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, реквізити IBAN № НОМЕР_1 в АТ «ТАСкомбанк».

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: