Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3923/24 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г.
Категорія 84 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу №285/3923/24 за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Міськкомунсервіс» на дії начальника Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерстав юстиції (м. Київ) Литвинової Олени, у межах виконання рішення суду у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Міськомунсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Сусловця М.Г. в місті Звягелі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Міськкомунсервіс» (далі ТОВ «Міськкомунсервіс», скаржник, товариство) звернувся до суду із скаргою на дії начальника Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвинової Олени, у якій просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову №708094/24.10 від 30 жовтня 2024 року начальника Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвинової О.;

- зобов`язати начальника Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвинову О. задовольнити скаргу №492 від 16 жовтня 2024 року ТОВ «Міськкомунсервіс».

В обґрунтування скарги зазначав, що ТОВ «Міськкомунсервіс» подало заяву до Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове виконання судового наказу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 липня 2024 року, виданого у справі №285/3923/24.

Зазначав, що державним виконавцем Ковальчуком Ю.В. було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання повідомленням від 09 жовтня 2024 року за виконавчим провадженням № 76238986, згідно пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «про виконавче провадження», мотивувавши тим, що у виконавчому документі відсутні ідентифікуючі дані боржника, а саме дата народження.

Товариством, відповідно до частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (редакція від 01.08.2024 року), було подано скаргу № 492 від 16 жовтня 2024 року на вищезазначене рішення державного виконавця до начальника Звягельського відділу державної виконавчої служби Литвинової Олени.

Однак, вона постановою № 708092/24.10 від 30 жовтня 2024 року в задоволенні скарги відмовила, посилаючись на статтю 26 Закону України «Про виконавче провадження» та вказуючи, що у даній статті «початок примусового виконання розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тому державний виконавець може проводити виконавчі дії та отримувати інформацію лише за відкритим виконавчим провадженням».

Разом з тим, Товариство не погоджується із зазначеними неправомірними доводами, адже стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404- VIII, на яку, зокрема посилається начальник Звягельського відділу державної виконавчої служби у своїй постанові, визначає: «Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення» (пункт 1 частина 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» 1404- VIII).

Відмова у задоволенні скарги ТОВ «Міськкомунсервіс» начальником Звягельського відділу державної виконавчої служби є необґрунтованою та порушує міжнародні, конституційні та законодавчо-встановлені норми, вказані дії є неправомірними та такими, що підлягають оскарженню.

Ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2025 року визнано незаконною та скасовано постанову начальника Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Литвинової Олени від 30 жовтня 2024 року про результати перевірки законності виконавчого провадження.

Зобов`язано суб`єкт оскарження повторно розглянути скаргу № 492 від 16 жовтня 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Міськкомунсервіс». В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кошман Л.А. подала апеляційну скаргу, де просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ТОВ «Міськкомунсервіс».

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалу прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказує, що у Звягельському відділі державної виконавчої служби у Звягельському районі Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало на виконанні BП № №76238986 з примусового виконання судового наказу № 285/3923/24, виданого 29 липня 2024 року Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з відповідальністю "Міськкомунсервіс" заборгованість за послуги із поводженням з твердими побутовими відходами в сумі 1799,64 грн та судовий збір 302,80 грн, яке надійшло на примусове виконання 08 жовтня 2024 року.

09 жовтня 2024 року державним виконавцем Ковальчук Ю.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, керуючись пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника, що є обов`язковою умовою при відкритті виконавчого провадження у автоматизованій системі виконавчого провадження.

30 жовтня 2024 року начальником Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Оленою Литвиновою винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою в задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міськкомунсервіс" відмовлено.

Представник зазначає, що в ухвалі Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2025 у справі № 285/3923/24 вказано, що « відсутність у виконавчому документі дати народження боржника не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа, і такі дії державного виконавця Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковальчука Ю.В. при винесенні повідомлення від 09.10.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу (ТОВ «Міськкомунсервіс») без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника, порушують права стягувача та є такими, що не відповідають вимогам закону.

Дане твердження суду суперечить вимогам статті 18 та статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того вважає, що постанова № 708092/24.10 від 30 жовтня 2024 року начальника Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є законною та не підлягає скасуванню, оскільки дії державного виконавця є правомірними.

Від представника Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кошман Л.А. надійшла до суду заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Апеляційну скаргу просить задовольнити із підстав зазначених в ній.

У поданій заяві представник ТОВ «Міськкомунсервіс» - Седлецький Р.А. просить розгляд апеляційної скарги провести без участі їх представника. Доводи скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судовий наказ Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню органом державної виконавчої служби.

З огляду на те, що у ньому зазначено, зокрема прізвище, ім`я та по батькові боржника, місце його реєстрації, паспортні дані, а також враховуючи те, що державний виконавець самостійно не був позбавлений можливості встановити інші ідентифікуючи дані боржника. Тому, в останнього були відсутні підстави для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, мотивуючи таким.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 29 липня 2024 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області у справі №285/3923/24 видано судовий наказ, яким стягнуто із боржника ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ), на користь стягувача ТОВ «Міськкомунсервіс» (11700, Житомирська область, місто Звягель, вулиця Василя Стуса,5, р/р НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», ), заборгованість.

Представником ТОВ «Міськомунсервіс» було подано до Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про примусове виконання вказаного судового наказу.

09 жовтня 2024 року державний виконавець Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувача без прийняття до виконання.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Серед засад виконавчого провадження, визначених статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язковість виконання рішень.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Частина 5 вказаної статті передбачає, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) викладено такий правовий висновок: «Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Подібні за змістом правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18),від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), а також у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14. Підстави для відступлення від наведених правових висновків відсутні.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, , № 18357/91, § 40, рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року).

Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, врахувавши наведені норми права, належним чином дослідивши надані докази, дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність у виконавчому документі дати народження боржника не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа, і що дії державного виконавця Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковальчука Ю.В. при винесенні повідомлення від 09 жовтня 2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу ТОВ «Міськкомунсервіс» без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника, порушують права стягувача та є такими, що не відповідають вимогам закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження наділений повноваженнями самостійно отримати вказану інформацію з метою ідентифікації особи боржника та захисту інтересів стягувача.

Відповідно до статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що державний виконавець Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковальчук Ю.В. незаконно та неправомірно повернув виконавчий документ стягувачеві, а начальником Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) безпідставно при ухваленні постанови від 30 жовтня 2024 року за наслідкам перевірки законності виконавчого провадження відмовлено у задоволенні скарги стягувача.

Крім того, необхідно зазначити, що при вирішенні питання щодо зобов`язання вчинити дії, слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

Суд розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Повноваження виконавчої служби щодо прийняття відповідних рішень у виконавчому провадженні за своєю правовою природою є дискреційним, однак такі повноваження не є необмеженими.

Таким чином, вимога скарги про зобов`язання начальника Звягельського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити скаргу ТОВ «Міськкомунсервіс» №493 від 16.10.2024 не може бути задоволена у повному обсязі, на що судом першої інстанції звернуто належну увагу.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення місцевим судом норм матеріального чи процесуального права при вирішенні даного спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Посилання щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а ухвала суду є законною та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись статями 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу державного виконавця Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді