ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9309/25 Справа № 197/683/20 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє адвокат Лукіянчин Ігор Петрович, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року, ухвалене суддею Мазуренком В.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що вона зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 29.12.2009 р. рішенням Широківського районного суду були усунуті перешкоди позивачу у користуванні вказаною квартирою, 18.02.2020р. також рішенням Широківського районного суду були усунуті перешкоди позивачу у користуванні вказаною квартирою.

Відповідачем у даних справах був відповідач по даній справі. Позивач зазначає, що з 2009 року відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою, не виконує рішення судів щодо усунення їй перешкод, через що позивач не може проживати та користуватись вказаною квартирою, через що несе моральні страждання через незаконні дії відповідача. Позивач є інвалідом 1 групи з 2008 року. Зазначила, що через незаконні дії відповідача була вимушена звертатись з позовами до суду, до виконавчої служби, але хоча рішення були винесені виконані вони не були, та відповідач продовжує чинити позивачу перешкоди в користуванні квартирою. Просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2102 грн.

Відповідач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Лукіянчина І.П. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, представник відповідача адвокат Лукіянчин І.П., посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, представник відповідача зазначає, що при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог судом прийнято до уваги лише обставини які виклала позивачка і фактично суд став на її бік. При цьому суд не врахував того, що наявність двох рішень Широківського районного суду не свідчить про систематичне порушення прав позивачки. Сама позивачка вводить суд в оману, намагаючись «заробити» кошти використовуючи наявність зазначених рішень.

Звертає увагу суду на те, що спір який виник у кінці 2015 року з приводу користування квартирою АДРЕСА_2 , розглядався саме Широківським районним судом протягом п`яти років. В тому числі розглядався позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки справа знаходилася в стані судового розгляду, розглядалися вимоги про втрату права користування житловим приміщенням ОСОБА_1 , то ніяким чином не могла остання проживати в спірній квартирі. Сама позивачка навіть підтвердила що не сплачувала комунальні платежі за квартиру. А не сплачувала вона саме через те що справа знаходилася в суді. Більш того комунальні платежі позивачка не сплачує і досі. Таким чином вбачається, що рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області 29.12.2009 року ОСОБА_2 виконав ще в 2009 році. Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2020 року не виконується через відсутність будь-яких дій самої позивачки.

Також звертає увагу суду на те, що на час подання позову про відшкодування моральної шкоди, який ОСОБА_1 подала одразу ж після розгляду справи №197/804/16-ц Дніпропетровським апеляційним судом. Навіть не надавши часу на виконання рішення суду. Зазначенні доводи було надано суду однак судом вони безпідставно не прийняті до уваги. Більш того, встановлюючи ступінь моральних страждань та суму достатню для відшкодування, суд навіть не звернув уваги на те що фактично ОСОБА_1 сама знущається над відповідачем користуючись рішенням суду.

Представник відповідача вказує, що мова йде про користування квартирою житловою площею 28,66 кв.м. В той час як сама ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , (Загальна площа (кв.м): 80.3, житлова площа (кв.м): 60.6). Однак незважаючи на це ОСОБА_1 дуже хоче користуватися квартирою житловою площею 28,66 кв.м. і дуже "переживає" від цього. При цьому знає, що разом проживати в даній квартирі неможливо і вона має власне житло значно більше за розміром. І при цьому, ОСОБА_1 ще й стверджує що їй нанесено моральну шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Голівер П.В., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 до цього часу не виконав очевидне та просте у виконанні рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2020 року щодо надання позивачці ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей спірної квартири. Відповідачу ОСОБА_2 добре відомо, що позивачка ОСОБА_1 є інвалідом першої групи, у зв`язку з чим їй дуже важко пересуватися. Однак, усвідомлюючи що примусове виконання рішення суду буде вимагати від позивачки ОСОБА_1 дуже значних для неї, як для інваліда першої групи, фізичних навантажень, відповідач ОСОБА_2 всіляко перешкоджав примусовому виконанню рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2020 року, у зв`язку з чим воно залишається не виконаним до цього часу. З огляду на вищезазначене, очевидно, що рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.07.2025 року було ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 має бути залишена без задоволення.

22 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Лукіянчина І.П. надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 23 вересня 2025 року на 13:20 годин без участі відповідача та його представника, вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та просить апеляційну скаргу задовольнити з викладених у скарзі підстав.

Заслухавши суддю доповідача, думку представника позивача ОСОБА_1 адвоката Голівера П.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача з викладених у відзиві підстав, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечували та визнавали сторони.

29.12.2009р. рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області було вирішено усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_2 , та зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод в користуванні квартирою (а.с.8).

18.02.2020р. рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області було вирішено усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 , та зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей вказаної квартири. Зустрічний позов залишено без задоволення (а.с.9-11,39).

ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалід 1 групи (а.с.14,15).

ОСОБА_2 має захворювання (а.с.52).

11.01.2021р. було відкрито виконавче провадження щодо усунення перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою шляхом вселення (а.с.142).

10.02.2021р. було відкладено виконавчі дії, 17.02.2021р. було повідомлено сторони виконавчого провадження про дату виконавчих дій (а.с.143,144).

Відповідно до відповіді з КВ ДВС від 12.06.2025р. - виконавче провадження №64087456 було знищено, тому не може бути надане для огляду до суду.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходив із встановлених обставин справи, дійшовши висновку, що позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок протиправної поведінки відповідача, який чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, в якій зареєстровані сторони.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінила у розмірі 100 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з тривалості чинення відповідачем перешкод, дійшовши висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є достатнім та відповідає принципу сатисфакції, принципу розумності та справедливості, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром відшкодування моральної шкоди та не погоджується з доводами представника відповідача Лукіянчина, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з пошкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших, негативних наслідків.

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року №4, з подальшими змінами Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, відповідно до рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2009 року, відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний не чинити позивачці ОСОБА_1 перешкод в користуванні спірною квартирою, а за іншим рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2020 року, в позивач ОСОБА_1 має бути вселена в спірну квартиру, а відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний надати позивачці ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей спірної квартири.

Проте, зазначені вище судові рішення не виконані, зокрема відповідач ОСОБА_2 до цього часу не надав позивачці ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей спірної квартири, тобто протиправні дії відповідача свідчать про систематичне та довготривале (протягом 12-ти років) порушення прав позивача ОСОБА_1 , що завдає відповідачу моральної шкоди, розмір якої визначено судом першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та є достатньою сатисфакцією, перенесених позивачем моральних страждань, які остання зазнала внаслідок неправомірних дій відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі, які по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду та переоцінкою доказів, які були оцінені судом та яким надана відповідна правова оцінка.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні підстави.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє адвокат Лукіянчин Ігор Петрович залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарження не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 25 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: