Номер провадження: 22-ц/813/4464/25
Справа № 501/4239/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого: Сєвєрової Є.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 лютого 2025 року у складі судді Петрюченко М.І.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товарства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування, згідно якого просив суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму страхового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди у розмірі 18164,96 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що 24.06.2024 о 10.40 год. по вул.Парковій у м.Чорноморську Одеської області відбулась ДТП за участю транспортних засобів Крамського В.А. (Mercedes-Benz 230E державний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (Daewoo державний номер НОМЕР_2 ). Внаслідок ДТП позивачу заподіяно майнову шкоду у вигляді механічних пошкоджень автомобіля Daewoo державний номер НОМЕР_2 .

Згідно з висновком експерта №240724 від 27.07.2024 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Daewoo державний номер НОМЕР_2 складає 46401,37 грн.

За проведення експертизи позивачем сплачено 4300,00 грн.

Постановою Іллічівського міського суду від 01.08.2024 по справі №501/2839/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно з полісом №АТ/5368440 від 14.06.2024 зі строком дії до 14.06.2025. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160000,00 грн.

Відповідач прийняв рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 28236,41 грн., які позивач отримав у повному обсязі.

Позивач стверджує, що він не погоджується з сумою страхового відшкодування, оскільки вартість матеріального збитку складає 46401,37 грн., що не відповідає розміру страхового відшкодування виплаченого відповідачем.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» просило суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 лютого 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що на підтвердження фактичного здійснення відновлювального ремонту та фактичного понесення позивачем заявлених ним витрат, позивач повинен був надати всі передбачені законодавством первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами, та які сукупно із іншими підтверджуючими доказами давали б можливість встановити об`єктивні обставини справи. Проте, позивачем не надані належні докази дійсної оплати відновлювальних робіт автомобіля позивача виконавцю таких робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 лютого 2025 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, судові витрати з апеляційного перегляду справи покласти на відповідача. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1162,75 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.; здійснити перерозподіл судових витрат у суді першої інстанції, стягнувши з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченного судового збору у сумі 968,96 грн., витрат на підготовку експертного висновку у сумі 4300 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000, 00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не заявляв позовну вимогу про стягненя вартості відновлювального ремонту автомобіля і не надавав жодного обгрунтування такій вимозі, оскільки не здійснював відновлювальний ремонт і не оплачував його. Незважаючи на це, суд першої інстанції в силу помилки розглянув позовні вимоги позивача саме в контексті відновлювального ремонту , про який в позовній заяві немає ні слова. Оскільки фактично мова йде про різні предмети позову, то фактично суд першої інстанції не розглянув предмет спору, заявлений позивачем. Так як цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 (винуватця ДТП) була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», а страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160000 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача недоплачену частини страхового відшкодування шкоди у розмірі 18164,96 грн., що є різницею між фактичним розміром завданної шкоди (46401,37 грн.) і сумою страхового відшкодування (28236,41 грн.).

Позиція відповідачів в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ПрАТ «СГ «ТАС», посилаючись на її необгрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 лютого 2025 року без змін, оскільки позивач безпідставно, посилаючись на висновок експерта №4308/24 від 05.08.2024 вимагає стягнення вартості відновлювального ремонту деталей, які не були пошкоджені і ДТП, з безпідставною заміною деталей, які підлягають ремонту та без врахування ПДВ, оскільки позивачем не надано документів про факт оплати ремонту автомобіля.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без виклику учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 368, ч.1 369 ЦПК України).

3. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що 24.06.2024 о 10.40 год. по вул.Парковій у м.Чорноморську Одеської області відбулась ДТП за участю транспортних засобів Крамського В.А. (Mercedes-Benz 230E державний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (Daewoo державний номер НОМЕР_2 ). Внаслідок ДТП позивачу заподіяно майнову шкоду у вигляді механічних пошкоджень автомобіля Daewoo державний номер НОМЕР_2 .

Згідно з висновком експерта №240724 від 27.07.2024 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Daewoo державний номер НОМЕР_2 складає 46401,37 грн. (а.с.15-19).

За проведення експертизи позивачем сплачено 4300,00 грн. (а.с.31).

Постановою Іллічівського міського суду від 01.08.2024 по справі №501/2839/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.11-12).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно з полісом №АТ/5368440 від 14.06.2024 зі строком дії до 14.06.2025. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160000,00 грн. (а.с.8-9).

Відповідач прийняв рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 28236,41 грн., які позивач отримав у повному обсязі (а.с.32-33).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ №70444 від 14.08.2024 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику в наслідок пошкодження транспортного засобу Daewoo державний номер НОМЕР_2 складає 28236,41 грн. (без врахування ПДВ) (а.с.48-57).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч.1 ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.6 Закону № 1961-IV, діючого на час спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п.9.1 ст.9 Закону № 1961-IV).

Страхові виплати згідно п.9.4 тієї ж статті, за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

За п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже за змістом статей 9, 22-28, 35 Закону №1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст.29 Закону №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092.

Всі витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом повинні бути включені до страхового відшкодування.

Отже, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція наведена 04 липня 2018 року у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що він не заявляв позовну вимогу про стягненя вартості відновлювального ремонту автомобіля і не надавав жодного обгрунтування такій вимозі, оскільки не здійснював відновлювальний ремонт і не оплачував його. Незважаючи на це, суд першої інстанції в силу помилки розглянув позовні вимоги позивача саме в контексті відновлювального ремонту, про який в позовній заяві немає ні слова. Оскільки фактично мова йде про різні предмети позову, то фактично суд першої інстанції не розглянув предмет спору, заявлений позивачем.

Проте визевказані доводи скаржника є безпідставними, оскільки як убачається з позовної заяви, позивач просив стягнути різницю між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування. Разом з тим, саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу є критерієм визначення розміру матеріальної шкоди у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано досліджував питання, пов`язані із відновлювальним ремонтом, адже це є способом встановлення фактичного розміру шкоди.

Наявність двох різних висновків оцінювачів (одного на замовлення позивача, іншого на замовлення страхової компанії) не доводить достовірності заявленої суми шкоди. Позивач не звертався з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи для усунення суперечностей між цими доказами, а інших належних підтверджень розміру шкоди (документів про проведення чи оплату ремонту) суду не надав.

Посилання апелянта на те, що суд не розглянув предмет позову, не ґрунтується на матеріалах справи та положеннях закону, оскільки фактичний розмір шкоди невід`ємно пов`язаний з вартістю відновлювального ремонту.

Разом з тим, колегія суддів вважає за небхідне звернути уваги на наступне.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що позивач на підтвердження відновлювального ремонту не надав до суду будь-яких доказів, зокрема ані актів виконаних робіт по ремонту автомобіля, ані рахунків, ані квитанцій, тощо. За відсутності візуального підтвердження відновлення автомобіля позивача та документального підтвердження здійснення оплати відповідної суми грошових коштів позивачем, неможливо встановити чи дійсно відновлювальний ремонт автомобіля позивача саме на загальну суму 46401,37 грн., як і неможливо встановити, чи взагалі здійснювався відновлювальний ремонт автомобіля позивача.

В цій частині колегія суддів не може погодитися із висновком районного суду, оскільки відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України.

Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, а також у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18, від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц, провадження № 61-4463св18.

При цьому, Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.

Так, у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16 Верховний Суд зазначив, що посилання заявника у касаційній скарзі на необхідність позивачем відремонтувати автомобіль та надати акт виконаних робіт у підтвердження понесених збитків суперечить положенням статті 22 ЦК України відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.

Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18 зазначив, що посилання апеляційного суду як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими. Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Враховуючи викладене, районний суд на вищенаведене уваги не звернув, тому рішення суду підлягає зміні, із викладенням його в редакції цієї постанови, в решті залишається без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 лютого 2025 року змінити, шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: