26.09.2025 Єдиний унікальний номер 422/6018/12
Номер провадження: 4с/205/22/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за скаргою Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Представник Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради (далі скаржник) звернувся до суду із вказаною скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що з метою переоформлення транспортних засобів в регіональному сервісному центрі МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філії ГСЦ) з Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, стало відомо, що на всі транспортні засоби Ленінської районної і місті Дніпрі ради накладено обтяження на підставі відповідних постанов Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в якому на примусовому виконанні перебувало ВП № 35039463 з примусового виконання виконавчого листа за № 2/422/288/2013 від 31.10.2012 року, виданим Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 87 212 грн. 15 коп.

Скаржник вказує, що в подальшому, 24.05.2013 року дане провадження було закрито, а виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.0 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали самого виконавчого провадження знищені, у зв`язку із чим орган ДВС відмовляється скасувати обтяження на транспорті засоби.

Таким чином, скаржник змушений звернутися до суду та просити суд зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради та транспортних засобів: ГАЗ 322132-414, ДНЗ АЕ 47 50 АА, GEELY MR 71 51 A, ДНЗ АЕ 43 86 СК, GEELY MR 71 51 A ДНЗ АЕ 43 87 СК, DAEWOO SENS, ДНЗ АЕ 53 26 СЕ, SKODA FELICIA XL, ДНЗ АЕ 53 25 СЕ, ГАЗ 310 29, ДНЗ НОМЕР_1 , Фольксваген бора, ДНЗ НОМЕР_2 , ВАЗ 212140-126-20, ДНЗ АЕ 40 29 СК, на які було накладено арешт у виконавчому провадженні ВП № 35039463, справа № 2/422/2888/2013.

Представник Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надала суду письмову заяву, в якій скаргу підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення на скаргу, в яких просив вирішити питання на розсуд суду.

Заінтересована особа ОСОБА_1 , яка мала статус стягувача у виконавчому провадженні, в судове засідання не прибула, заяв чи клопотань від такого учасника провадження до суду не надходило.

Згідно вимог ч. 2 ст. 450 УПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд скарги по суті за відсутності представника органу ДВС та сторін виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скаржника та письмові пояснення суб`єкта оскарження, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження (спец розділ) встановлено, що на примусовому виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження за яким на майно боржника Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради був накладений арешт, а саме: що в період з 05.11.2012 року по 24.05.2013 року на примусовому виконанні у відділі перебувало ВП № 35039463 з примусового виконання виконавчого листа за № 2/422/288/2013 від 31.10.2012 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 87 212 грн. 15 коп.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 24.06.2025 року в межах означеного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт та/або заборона на відчуження ВПВР УДВС ГУЮ транспортних засобів: ГАЗ 322132-414, ДНЗ АЕ 47 50 АА, GEELY MR 71 51 A, ДНЗ АЕ 43 86 СК, GEELY MR 71 51 A ДНЗ АЕ 43 87 СК, DAEWOO SENS, ДНЗ НОМЕР_3 , SKODA FELICIA XL, ДНЗ АЕ 53 25 СЕ, ГАЗ 310 29, ДНЗ АЕ 57 95 СЕ, Фольксваген бора, ДНЗ НОМЕР_2 , ВАЗ 212140-126-20, ДНЗ АЕ 40 29 СК, речове право на які зареєстровано за Ленінською районною у місті Дніпропетровську радою, санкція відчуження заборонено на весь АМТ (автомототранспорт).

Вказаний арешт станом на день розгляду скарги не скасований.

Судовим розглядом встановлено, що державним виконавцем 24.05.2013 року на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

Згідно з ч.1-3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в тому числі, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно із письмових пояснень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),станом на день розгляду скарги матеріали виконавчого провадження ВП № 35039463 були знищені за закінченням терміну його зберігання, будь-яких заходів примусового характеру по відношенню до стягувача, як боржника, вказаним органом ДВС не здійснюється.

В даному випадку між сторонами склались правовідносини, які регулюються в першу чергу спеціальним Законом - Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з п.2 ч.1 ст.47 зазначеного Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За приписами ч.5 ст.47 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч.1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з тим, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За частинами 3-5 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

З аналізу наведених положень вбачається висновок, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі №137/1649/17 (провадження №61-26969св18) зазначено, що згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Тобто у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч.2 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" (зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку при поверненні виконавчого документа у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту, не має для цього підстав і на цей час, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

Суд також зауважує, що підстави для зняття арешту з майна боржника визначені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, зокрема згідно ч.4, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання. Та, як зазначалося вище, стягувач, який пропустив строк звернення виконавчого документу до виконання, не позбавлений можливості звернутися до суду в порядку виконання рішення суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

Отже, оскільки у державного виконавця був відсутній обов`язок знімати такий арешт самостійно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо невжиття заходів задля зняття арештів з майна Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, накладеного постановою державного виконавця у виконавчому провадженні ВП № 35039463 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/422/288/2013 від 31.10.2012 року.

Одночасно із цим суд вказує, що згідно статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Наявність протягом тривалого часу (майже 13 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11. Правова позиція, викладена у вказаній постанові, спростовує доводи представника органу ДВС у частині того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення дій щодо зняття арешту з майна відповідача у спірному випадку.

Посилання представника суб`єкта оскарження на знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, суд не бере до уваги, так як положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи обставину щодо не зняття протягом тривалого часу арешту з майна боржника, внаслідок якого було порушено право останнього на мирне володіння його майном, державний виконавець у відповідь на звернення боржника не повинен був обмежуватись доводами щодо знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, а роз`яснити прийнятний та допустимий у межах ситуації, що склалась, механізм усунення відповідного порушення (роз`яснити про можливість вчинення будь-яких виконавчих дій (в тому числі прийняття постанови про скасування арешту) виключно в межах відкритого виконавчого провадження, запропонувати звернутися із заявою про відновлення матеріалів виконавчого провадження, що надасть можливість витребувати копії необхідних матеріалів у тих, у кого вони могли зберегтися), а також сприяти відновленню права боржника, порушеного внаслідок саме бездіяльності державного виконавця.

Суд також зазначає, що станом на день подання скарги Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради є виконавчим органом Дніпровської міської ради, та діє в межах повноважень наданих рішенням Дніпровської міської ради від 24.02.2021 року № 71/4 «Про затвердження положень адміністрації районів Дніпровської міської ради». Відповідно до п.1.3 вищевказаного рішення Адміністрація є правонаступником Новокодацької районної у місті Дніпрі ради та її виконавчого комітету.

Відповідно до рішення Ленінської районної у місті ради від 27.07.2007 року № 132 «Про правонаступника юридичної особи «Виконкомом Ленінської районної ради» змінивши назву на Ленінська районна у місті рада. 04.09.2014 року Ленінська районна у місті Дніпропетровську рада прийняла рішення «Про внесення змін до рішення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 27.07.2007 року № 132, змінивши назви «Ленінська районна у місті рада» на «Ленінська районна у місті Дніпропетровську рада», виконком Ленінської районної ради» на «Виконавчий комітет Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради». 15.04.2006 року прийнято рішення Ленінської районної у місті Дніпропетровську рада № 37 «Про зміну найменування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради та її виконавчих органів», відповідно до якого змінено назву «Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради» на «Новокодацьку районну у місті Дніпропетровську раду» та з «виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради» на «виконавчий комітет Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради».

Згідно Постанови Верховної ради України від 19.05.2016 року « Про перейменування міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області» та рішення міської ради 28.10.2016 року Новокодацька районна у місті Дніпропетровську рада прийняла рішення № 94 «Про зміну найменування Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради та її виконавчих органів» відповідно до якого «Новокодацька районна у місті Дніпропетровську рада» змінила назву на «Новокодацька районна у місті Дніпрі рада» та «виконавчий комітет Новокодацької районної у місті Дніпропетровську ради» змінив назву на «виконавчий комітет Новокодацьку районну у місті Дніпрі ради».

За таких обставин суд вважає, що Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради належить право вимоги за означеною скаргою, у зв`язку з чим за необхідне встановити зобов`язання для державного виконавця зняти вказаний арешт та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, що в ефективний спосіб дозволить відновити право боржника на мирне володіння його майном.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367,369,374,376,381,382 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), - задовольнити частково.

2. Зобов`язати посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради та транспортних засобів: ГАЗ 322132-414, ДНЗ АЕ 47 50 АА, GEELY MR 71 51 A, ДНЗ АЕ 43 86 СК, GEELY MR 71 51 A ДНЗ АЕ 43 87 СК, DAEWOO SENS, ДНЗ АЕ 53 26 СЕ, SKODA FELICIA XL, ДНЗ АЕ 53 25 СЕ, ГАЗ 310 29, ДНЗ АЕ 57 95 СЕ, Фольксваген бора, ДНЗ НОМЕР_2 , ВАЗ 212140-126-20, ДНЗ АЕ 40 29 СК, на які було накладено арешт у виконавчому провадженні ВП № 35039463, справа № 2/422/2888/2013, яке було відкрито на підставі виконавчого листа за № 2/422/288/2013 від 31.10.2012 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 87 212 грн. 15 коп.

3. У задоволені вимог за скаргою щодо визнання бездіяльності державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан

.