Справа №705/3434/25
2/705/2494/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Душин О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного банку України (вул. Інститутська 9, м. Київ, ), третя особа: Перша уманська державна нотаріальна контора (вул. Незалежності, 1, м. Умань, Черкаська область, ) про зняття заборони відчуження з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

1.Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до Національного банку України, третя особа: Перша уманська державна нотаріальна контора про зняття заборони відчуження з нерухомого майна.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.1981р. в якому він проживає із членами своєї родини до цього часу.

В березні 1986 р. перебуваючи у трудових відносинах з організацією «Украгровибухпром», позивачу надана державна позика в розмірі: 1000 крб. (одна тисяча карбованців) терміном на один рік для завершення будівництва будинку. Позика надана в межах державної програми сприяння індивідуального житлового будівництва, а також як молодій сім`ї віком до 30 років, яка відповідала критеріям пільгового кредитування будівництва, що діяло в УРСР. За умовами цієї програми громадянам надавалася безвідсоткова позика під зобов`язання зведення та введення в експлуатацію житлового будинку.

Кредитні кошти були отримані ОСОБА_1 у Черкаській касі Будбанку РСРС.

Погашення кредиту відбувалось шляхом щомісячного відрахування 25 із заробітної плати.

Кредит було повністю погашено позивачем достроково- в вересні 1986 року.

Первинні документи, що підтверджували надання цієї позики(зокрема, «договір», платіжні документи)- втрачені через значний проміжок часу. Документи про погашення також не береглися, адже зберегти квитанції за понад 35 років було неможливо.

Однак ,попри фактичне виконання зобов`язання, запис у книзі обліку боржників не було анульовано.

У 1986 року інформація про надання кредиту, графік погашення, нараховані проценти та виплати зберігалися виключно в паперовому вигляді, без централізованих баз даних. Через відсутність цифрового обліку, зберігання інформації було можливе лише в архівах.

Внесення обтяження, ймовірно, відбулося автоматично під час оцифрування архівних даних або перенесення інформації з паперових носіїв до електронної бази. При цьому окремі записи могли бути внесені масово, без належної перевірки актуальності. Механізму перевірки фактичного стану радянських кредитів на той момент не існувало. Законодавство також не передбачало обов`язкової наявності оригінального кредитного договору для підтвердження зобов`язань за позиками радянського періоду.

Позивач вказує, що позика була погашена ще до розпаду СРСР, що підтверджується відсутністю будь-яких претензій або вимог протягом понад трьох десятиліть.

Відповідно до письмової відповіді Державної виконавчої служби, виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 не відкривалося ,боржника за виконавчими документами не виявлено, обтяження на нерухомість не накладалась.

Зазначає ,що посилання на сам запис внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно алфавітної книги «Заборон» на позивача Черкаською обласною конторою Будбанку: відповідний запис №10 від 10 липня 1986 року, (ст.32), не може слугувати належним доказом існування непогашеного зобов`язання. Зазначений запис Першою Уманською державною нотаріальною конторою був внесений не в момент укладання чи виконання договору, а значно пізніше - у 2007 році, тобто майже через 20 років після погашення кредиту.

Внесення такого запису без надання будь-яких підтверджувальних документів про наявність неповернутих коштів свідчить про формальний, автоматичний характер цієї дії.

З метою з`ясування обставин щодо наявності або відсутності заборгованості та можливості зняття обтяження, позивач звернувся до Першої Уманської державної нотаріальної контори. У письмовій відповіді нотаріус підтвердив факт внесення запису про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте не надав жодних документальних підтверджень щодо існування чинного зобов`язання чи факту невиконання умов кредитного договору. Крім того, в офіційній письмовій відповіді зазначено, що питання може бути вирішено виключно в судовому порядку. Це прямо свідчить про неможливість зняття обтяження позасудовий спосіб без відповідного рішення суду.

Всесоюзний банк фінансування капітальних вкладень-Будбанк СРСР був остаточно ліквідований у 1987 році в результаті реорганізації банківської системи СРСР. Після розпаду СРСР і проголошення незалежності України в 1991 році, відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР №47 від 03.06.1991 року, «Про реорганізацію банківської системи Української РСР», була запроваджена нова дворівнева банківська система».

У межах цієї реформи всі спеціалізовані державні банки, у тому числі Будбанк, були остаточно ліквідовані, а їх діяльність припинена без визначення правонаступників. Це підтверджується офіційною відповіддю Національного банку України, в якій зазначено, що архівні матеріали Будбанку не передавалися на зберігання, а правонаступника для обслуговування кредитів, виданих цією установою, не визначено.

Отже, жодна банківська установа в Україні не має законних підстав вимагати виконання зобов`язань за кредитами, укладеними ліквідованим Будбанк СРСР.

Факт, отримання позивачем безвідсоткової позики у розмірі 1000крб. (одна тисяча карбованців) та її повного погашення у вересні 1986 року підтверджується офіційною довідкою приватного акціонерного товариства «Украгровибухпром» , яка свідчить, що жодних зобов`язань по несплаті даного кредиту не існує.

Таким чином посилання на будь-які записи чи обтяження, пов`язані з діяльністю Будбанку, не можуть вважатися правомірними та чинними на території України після 1991року.

З 1986 року пройшло майже 40 років. Житловий будинок збудовано та введено в експлуатацію, використовується за призначенням. Водночас запис про обтяження, який неможливо перевірити чи оскаржити, в адміністративному порядку, продовжує необґрунтовано обмежувати право власності позивача.

На підставі викладеного позивач просить суд зняти обтяження у вигляді заборони на відчуження житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , що було накладене на підставі договору позики 1986 року.

2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 12.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу надіслано копію ухвали судді рекомендованим листом, який він отримав 23.06.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №608.

30.06.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому вказує, що Національний банк є неналежним Відповідачем по справі, оскільки не є стороною кредитного та іпотечного договорів, не наділений функціями офіційного визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Національний банк не є правонаступником Украгровибухпром, прав Позивача не

порушував, а тому не може бути відповідачем у цій справі. Вказує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту оспорюваного права, тому просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Національного банку України.

07.07.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому позивач вказує, що згідно з витягом із Державного реєстру обтяжень, запис №49-232-205 від 08.05.2007 було внесено Першою Уманською державною нотаріальною конторою на підставі зобов`язань, що виникли ще у 1986 році внаслідок отримання позики через Будбанк СРСР. Станом на 2007 рік саме Національний банк України здійснював повноваження центрального органу банківського нагляду, що передбачало контроль за діяльністю банківських установ та їх правонаступництво. Тому вважає, що саме НБУ є відповідачем по даній справі.

3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 07.12.1981, зареєстрованого в реєстрі за №1-2695 та посвідченого державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори Чорноус І.Г., ОСОБА_1 є власником житлового будинку , що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки №417619722 від 13.03.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності позивача на вказаний житловий будинок зареєстроване 18.07.2017 р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:36251323 від 21.07.2017, ОСОБА_2 , Уманська районна державна адміністрація Черкаської області, Черкаська обл.

Також згідно вказаної інформаційної довідки встановлено наявність обтяження: номер запису про обтяження: 21501160; дата та час державної реєстрації: 08.05.2007 12:47:43; державний реєстратор: Ковальчук Леся Василівна, Уманська районна державна адміністрація Черкаської області, Черкаська обл.; документи, подані для державної реєстрації: повідомлення, серія та номер : б/н, видавник Черкаська облконтора будбанку; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:36251323 від 21.07.2017, ОСОБА_2 , Уманська районна державна адміністрація Черкаської області, Черкаська обл.; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 4923205, 08.05.2007 12:47:43; опис предмета обтяження: состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле; додаткові відомості про обтяження: № реєстра: 15000-160, внутр. №2801A03B27EF5B2F5D4B, комментарий: стор. 32.

Позивач вказує, що в березні 1986 р. перебував у трудових відносинах з організацією «Украгровибухпром». ОСОБА_1 була надана державна позика в розмірі: 1000 крб. терміном на один рік для завершення будівництва будинку. Кредитні кошти були отримані ним у Черкаській касі Будбанку РСРС. Погашення кредиту відбувалось шляхом щомісячного відрахування 25 крб. із заробітної плати. Вказує, що кредит було повністю погашено позивачем достроково - в вересні 1986 року.

Вказане підтверджується листом Приватного акціонерного товариства «Украгровибухпром» №91/ВП-юр./ від 23.04.2025, у якому вказано, що за позикою, наданою ОСОБА_1 у 1986 році Черкаською обласною конторою будбанку, що стало підставою для накладення обтяження на нерухомість житловий будинок, станом на 23.04.2025 по підприємству ПрАТ «УКРАГРОВИБУХПРОМ» жодних зобов`язань ОСОБА_1 по несплаченій заборгованості не існує.

Листом Відділу ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області №30817/268-34/7 від 27.03.2025 повідомлено, що згідно бази Автоматизованої системи виконавчого провадження, в тому числі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №419396128 органами ДВС обтяження на майно ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 від 20.08.2002 не накладалось.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у березні 1986 році отримав позику у Черкаській обласній конторі будбанку РСРС, а у вересні 1986 року достроково виплатив заборгованість. Станом на 23.04.2025 жодних зобов`язань по несплаченій заборгованості та відкритих виконавчих проваджень немає.

Позивач звертається з позовом до Національного банку України, вказуючи, що Будбанк СРСР був остаточно ліквідований у 1987 році в результаті реорганізації банківської системи СРСР і, оскільки запис №49-232-205 було внесено Першою Уманською державною нотаріальною конторою 08.05.2007 року, а станом на 2007 рік саме Національний банк України здійснював повноваження центрального органу банківського нагляду, що передбачало контроль за діяльністю банківських установ та їх правонаступництво, вважає, що саме Національний банк України є відповідним відповідачем.

Судом встановлено, що згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 7 квітня 1959 року «Про реорганізацію системи банків довгострокових вкладень» та Постанови Ради Міністрів СРСР від 7 квітня 1959 року № 369 «Питання, пов`язані з реорганізацією системи банків довгострокових кладень» функції Сільгоспбанку та комунальних банків СРСР покладено на Будбанк СРСР та Держбанк СРСР.

Відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 17 липня 1987 року № 821 «Про вдосконалення системи банків в країні і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки» реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промислово-будівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР).

Пунктом 8 Постанови №821 передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР.

У зв`язку з реорганізацією банківської системи СРСР у 1987 році Будбанк СРСР був реорганізований у Промбудбанк СРСР.

На виконання вказаної Постанови Промбудбанк СРСР створив на території УРСР Український республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку «Укрпромбудбанк».

Згідно з пунктом 2 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 20.03.1991 №873-ХІІ Український республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку «Укрпромбудбанк» з його мережею, обчислювальними центрами, усіма активами, пасивами оголошений Верховною Радою України власністю України.

27.09.1991 Національний банк України зареєстрував статут Державного комерційного промислового-будівельного банку України (далі Промбудбанк України), про , про що внесено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків за номером 1.

9 квітня 1992 року Національний банк України анулював реєстрацію Промбудбанку України (протокол засідання Правління Національного банку України від 09.04.1992 №1), про що внесено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків.

Станом на 27.03.2025 року Державний реєстр банків не містить відомостей про реєстрацію Національним банком України банку, який став правонаступником будбанку СРСР, в тому числі Черкаської обласної контори Будбанку СРСР. Також, документи (справи) Будбанку СРСР на архівне зберігання до Національного банку не передавалися.

Отже, на даний час юридичної особи, за повідомленням якої була накладена заборона на відчуження нерухомого майна немає.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до статті 2 Закону України Про Національний банк України Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 6 Закону України Про Національний банк України визначено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. Інші функції Національного банку перелічені у статті 7 Закону України Про Національний банк України, серед яких відсутні функції щодо скасування заборони відчуження нерухомого майна.

Відповідно до статті 5 Закону України Про банки і банківську діяльність банки є економічно незалежними. Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України Про Національний банк України та частиною третьою статті 5 Закону України Про банки і банківську діяльність Національний банк не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, якщо інше не передбачено законом або договором.

Таким чином, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що Національний банк України є неналежним Відповідачем по справі, оскільки не є стороною кредитного та іпотечного договорів, не наділений функціями офіційного визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, а також Національний банк не є правонаступником Будбанку СРСР, прав позивача не порушував, а тому не може бути відповідачем у цій справі.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Як випливає зі змісту ст.ст.51,175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 752/3612/19 вказано, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц вказано, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, містить аналогічний висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки Національний банк України є неналежним відповідачем по справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення заборони відчуження з нерухомого майна, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд зауважує, що відмова в позові з указаної підстави не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися до суду з позовом на загальних підставах з визначенням належного складу учасників справи. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 320/9049/18 (провадження № 61-8431св20), від 03 березня 2021 року у справі № 335/4558/19 (провадження № 61-5661св20).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного банку України (вул. Інститутська 9, м. Київ, ), третя особа: Перша уманська державна нотаріальна контора (вул. Незалежності, 1, м. Умань, Черкаська область, ) про зняття заборони відчуження з нерухомого майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому копія повного рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії повного рішення суду.

Повне рішення складене 26 вересня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Національний банк України (вул. Інститутська 9, м. Київ, ), Третя особа: Перша уманська державна нотаріальна контора (вул. Незалежності, 1, м. Умань, Черкаська область, ).

Суддя О.В. Душин