Справа № 357/5303/25
Провадження № 2/357/3200/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 вересня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О. І. ,
за участі секретаря Махненко Б. В., Бараєвої А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -
В квітні 2025 року адвокат Король Павло Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на наступні обставини.
Від спільного подружнього життя у вищевказаних осіб народилося двоє дітей - син ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та донька ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).
09 жовтня 2023 року Білоцерківським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області, на підставі виконавчого листа № 2/357/5152/13 від 03 січня 2014 року, який виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, відкрито виконавче провадження № 72977830 в ході якого із ОСОБА_1 , на користь Відповідачки стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше прожиткового мінімуму на одну дитину, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.12.2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття, аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
У 2022 році, на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69, Позивач був призваний до лав Збройних Сил України.
22 травня 2024 року, під час виконання бойового завдання в населеному пункті Різниківка, Сіверської громади Бахмутського району Донецької області, при відсічі збройної агресії з боку РФ, Позивач отримав мінно - вибухову травму від вибуху невідомого предмета. Унаслідок вказаного поранення ампутовано ліву кисть, множинні ВОСП передньої поверхні тулуба, калитки, прутня, правого стегна та гомілки, правого плеча, кисті, передпліччя з частковою ампутацією нігтьових фалангів I-II пальців правої кисті, що підтверджується довідкою про обставини травми № 375 від 23 липня 2024 року.
22 жовтня 2024 року висновком госпітальної військово-лікарської комісії хірургічного профілю військової частини НОМЕР_3 , на підставі статті 63А графи II Розкладу хвороб, Позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що у встановленому законом порядку затверджено Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України від 29 жовтня 2024 р., що підтверджується відповідною постановою, яка оформлена свідоцтвом про хворобу № 2447.
06 березня 2025 року експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи було оглянуто Позивача на предмет наявності підстав задля встановлення останньому групи інвалідності. Дослідивши медичні документи, у яких висвітлено стан поточного здоров`я Позивача, експертна команда прийшла до висновку про існування передумов задля присвоєння останньому II (другої) групи інвалідності довічно, про що оформлено відповідне рішення 144/25/514/Р від 10 березня 2025 року, витяг із якого долучається до матеріалів цієї справи.
12 березня 2025 року Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Позивачу видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, серії НОМЕР_4 , в якому зазначається, що пред`явник цього посвідчення є особою із інвалідністю 2-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Згідно медичних рецептів (долучаються), Позивач має на системній основі придбавати дороговартісні ліки задля підтримання свого організму в належному фізичному стані (квитанції долучаються).
Як вбачається із довідки № Е105210/04/2025/0002 від 10 квітня 2025 року, яка видана Білоцерківською філією Київського обласного центру зайнятості, Позивач перебуває на обліку як безробітний у вказаній установі із 14 березня 2025 року.
Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 10 квітня 2025 року, які додаються, висвітлюють очевидну картину доконаного факту відсутності будь-якого роду офіційних доходів у Позивача за останній звітній квартал.
Так в означених відомостях значиться останній запис про дохід від AT «Київоблгаз» у розмірі 7 574,88 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривні) 88 коп. у лютому 2025 року.
Обумовлені кошти були виплачені Позивачу в якості розрахункових, як колишньому працівнику зазначеної організації, звідки останній був звільнений 05 лютого 2025 року, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що наочно свідчить наказ № 23/ос.
Позивач одружений, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 25 березня 2025 року, дружина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце державної реєстрації - Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 225.
Виклавши перед судом усі вищезазначені обставин свого життя, Позивач, спираючись на викладене, має намір домогтися зменшити існуючий розмір аліментів, який він сплачує на користь Відповідачки з метою утримання двох їхніх спільних дітей, оскільки на тепер почали існувати обставини які мають істотний та непереборний характер, та які виникли поза волею Позивача, унаслідок яких він немає фінансової можливості надалі сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки перебуває в скрутному матеріальному становищі.
Оскільки внаслідок ампутації кисті лівої руки Позивач більше немає фізичної можливості виконувати ті завдання які ставилися перед ним за відповідною посадою, що потягло за собою настання закономірного наслідку у вигляді погіршення матеріального становища. Оскільки наразі не маючи можливість забезпечити себе роботою, через необхідність дотримання особливих умов в облаштуванні робочого місця, Позивач перебуває у статусі безробітного у Білоцерківській філії Київського обласного центру зайнятості.
Окрім цього, утруднює матеріальне становище Позивача також той факт, що раз на тиждень він має придбавати ліки, у загальній вартості 1 500 грн, задля підтримки та відновлення організму після отриманого важкого поранення.
Отже, усе вищевикладене, у своїй сукупності та системному взаємозв`язку, на переконання Позивача, свідчить про існування об`єктивних передумов для зменшення розміру аліментів які стягуються з нього Білоцерківським відділом державної виконавчої служби на користь Відповідачки з метою утримання їхніх двох неповнолітніх дітей.
Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) на підставі виконавчого листа № 2/357/5152/13, виданий 03 січня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, на утримання дітей: сина ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та доньки ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 1/3 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття ( а. с. 1-6 ).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 ( а. с. 30-31 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.
Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру ( ч. 8 ст. 187 ЦПК України ).
Згідно відповіді № 1296449 від 16.04.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 21.06.2017 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ( а. с. 35-36 ).
Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача.
Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.
Так, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:
1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частини перша та друга статті 274 ЦПК України).
У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 676/2582/23 зроблено висновок про те, що спір, який виник із сімейних відносин та не стосувався стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, не може бути розглянутим за правилами спрощеного позовного провадження.
Схожий за змістом правовий висновок щодо вирішення вказаного процесуального питання викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 495/4896/23, від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.
Ухвалою судді від 17 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 27.05.2025 ( а. с. 37-38 ).
За клопотанням відповідача та її представника ( а. с. 43, 48, 51), двічі відкладалося підготовче засідання, останнього разу до 09.07.2025 ( а. с. 52-55 ).
Протокольною ухвалою від 09.07.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 29.08.2025 ( а. с. 59-63 ).
У зв`язку з відсутністю відомостей про належне сповіщення відповідача, розгляд справи було відкладено на 23.09.2025 ( а. с. 66-68 ).
Протокольною ухвалою 23.09.2025 вирішено провести розгляд справи в заочному порядку.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
В судовому засіданні 23.09.2025 позивач ОСОБА_1 уточнив свої вимоги, просив зменшити розмір аліментів, що з нього стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання дітей з 1/3 до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), при цьому, пояснення надав, аналогічні викладеним в позовній заяві.
Представник позивача Король П.В. в судовому засіданні підтримав вимоги позивача, просив задовольнити позов з урахуванням уточненої частки.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, але на час розгляду справи відомості про її належне сповіщення на адресу суду не повернулися.
Згідно з трекінгу відстеження з Укрпошти, не було вручено відповідачу судову повістку, причина, закінчення встановленого терміну зберігання.
Так, кореспонденція з суду направлялася на адресу відповідача ОСОБА_2 за адресою її реєстрації, відповідно до отриманої судом інформації з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» щодо зареєстрованого місця проживання (перебування).
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасникам справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Оскільки, як зазначено вище, на адресу місця реєстрації відповідача направлялася судова повістка, однак, відповідач її не отримує, а направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, враховуючи позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, суд приходить до висновку, що відповідач була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 обізнана стосовно наявності в проваджені суду справи за позовом ОСОБА_1 до неї про зменшення розміру аліментів, оскільки неодноразово направляла заяви про відкладення підготовчого засідання та була присутня безпосереднього на підготовчому засіданні 09.07.2025, де протокольною ухвалою суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду.
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами.
Отже, відповідач ОСОБА_2 , як вбачається з матеріалів справи, була обізнаною, що на розгляді в суді перебуває дана справа, в якій вона виступає відповідачем, а тому зобов`язана в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
За вказаних обставин, суд вважав можливим провести судове засідання за відсутністю учасника судового розгляду ( відповідача ), оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача.
Судом було вислухано пояснення позивача та його представника, досліджено матеріали справи та після судових дебатів, керуючись вимогами ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення ( 29 вересня 2025 року о 17 годині 00 хвилин ).
Так, з урахуванням наданих пояснень, після дослідження матеріалів справи, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Вказане судове рішення набрало законної сили 30.12.2013.
Встановлено, що прізвище ОСОБА_9 на час розгляду справи змінилося на « ОСОБА_10 ».
Так, від спільного подружнього життя у сторін по справі народилося двоє дітей - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ( а. с. 9, 10 ).
09 жовтня 2023 року Білоцерківським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області, на підставі виконавчого листа № 2/357/5152/13 від 03 січня 2014 року, який виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, відкрито виконавче провадження № 72977830 в ході якого із ОСОБА_1 , на користь відповідачки стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше прожиткового мінімуму на одну дитину, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.12.2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття, аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття ( а. с. 11 ).
Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач зазначав про те, що в нього на сьогодні відбулося погіршення матеріального становища, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі.
Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо.
Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року.
Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При цьому, для збільшення чи зменшення розміру аліментів достатньо хоча б однієї із вказаних обставин.
Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів, останній може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів.
Таким чином, за наявності відповідних обставин, батько дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів.
Слід зазначити, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Аналіз вказаних норм свідчить, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Так, на підтвердження погіршення матеріального становища, позивачем були надані до суду наступні документи, в яких міститься наступна інформація.
22 травня 2024 року, під час виконання бойового завдання в населеному пункті Різниківка, Сіверської громади Бахмутського району Донецької області, при відсічі збройної агресії з боку РФ, ОСОБА_1 молодший сержант, отримав мінно - вибухову травму від вибуху невідомого предмета. Унаслідок вказаного поранення ампутовано ліву кисть, множинні ВОСП передньої поверхні тулуба, калитки, прутня, правого стегна та гомілки, правого плеча, кисті, передпліччя з частковою ампутацією нігтьових фалангів I-II пальців правої кисті, що підтверджується Довідкою про обставини травми № 375 від 23 липня 2024 року ( а. с. 12 ).
22 жовтня 2024 року висновком госпітальної військово-лікарської комісії хірургічного профілю військової частини НОМЕР_3 , на підставі статті 63А графи II Розкладу хвороб, ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що у встановленому законом порядку затверджено Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України від 29 жовтня 2024 р., що підтверджується відповідною постановою, яка оформлена свідоцтвом про хворобу № 2447 ( а. с. 13-14 ).
06 березня 2025 року експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи було оглянуто ОСОБА_1 на предмет наявності підстав задля встановлення останньому групи інвалідності. Дослідивши медичні документи, у яких висвітлено стан поточного здоров`я позивача, експертна команда прийшла до висновку про існування передумов задля присвоєння останньому II (другої) групи інвалідності довічно, про що оформлено відповідне рішення 144/25/514/Р від 10 березня 2025 року, витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ( а. с. 15-16 ).
У пункті 16 обумовленого рішення наявне мотиваційне обґрунтування причин надання позивачу другої групи інвалідності: «Наявна у пацієнта набутої відсутності лівої кисті вказує на стійке порушення функції лівої кисті, призводить до обмеження здатності трудової діяльності. У зв`язку з чим пацієнт потребує вжиття заходів соціального захисту, а саме послуги з реабілітації соціальної, медичної, спортивної».
Окрім цього, 10 березня 2025 року згадуваною експертною командою розроблені для позивача рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідності (номер витягу 144/25/514/1) (а. с. 17-18).
Із пункту 5.4. названого витягу, який має назву «Рекомендації щодо забезпечення особи послугами, потребу в яких визначено чи має бути оцінено в інших сферах життєдіяльності (потреба в отриманні послуг з реабілітації у сфері охорони здоров`я, соціальної і побутової, психолога - педагогічної, професійної і трудової та/або фізкультурно - спортивної реабілітації) (додається) вбачається, що позивачу рекомендовано наступне: 5.4.1. у медичній сфері: - потреба в отриманні реабілітаційної допомоги в сфері охорони здоров`я (п. 5.4.1.1), - потреба в соціальній і побутовій реабілітації (п. 5.4.2.3); 5.4.4. у сфері зайнятості та працевлаштування: - потреба у визначенні можливого облаштування робочого місця (п. 5.4.4.1.), - рекомендація звернутися до центру зайнятості або онлайн для отримання безкоштовних послуг з профорієнтації, перенавчання, тощо (п. 5.4.4.2).
12 березня 2025 року Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради позивачу видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, серії НОМЕР_4 , в якому зазначається, що пред`явник цього посвідчення є особою із інвалідністю 2-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни ( а. с. 19 ).
Згідно медичних рецептів (а. с. 20, 21), позивач має на системній основі придбавати ліки задля підтримання свого організму в належному фізичному стані. Додано квитанції про придбання ліків ( а. с. 22-23 ).
Як вбачається із довідки № Е105210/04/2025/0002 від 10 квітня 2025 року, яка видана Білоцерківською філією Київського обласного центру зайнятості, позивач перебуває на обліку як безробітний у вказаній установі із 14 березня 2025 року ( а. с. 24 ).
Як встановлено в судовому засіданні, про що наголошував позивач, на сьогодні він не перебуває на обліку як безробітний, оскільки за той період, за який особа може перебувати на обліку, йому не знайшли роботу, яка б відповідала його інвалідності.
Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 10 квітня 2025 року, які додаються, висвітлюють очевидну картину доконаного факту відсутності будь-якого роду офіційних доходів у позивача за останній звітній квартал ( а. с. 25 ).
В означених відомостях значиться останній запис про дохід від AT «Київоблгаз» у розмірі 7 574,88 грн у лютому 2025 року.
Так, обумовлені кошти були виплачені позивачу в якості розрахункових, як колишньому працівнику зазначеної організації, звідки останній був звільнений 05 лютого 2025 року, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що свідчить наказ № 23/ос ( а. с. 26, 27 ).
В судовому засіданні позивач наголошував, що на даний час інших доходів, окрім пенсії по інвалідності, він не отримує, а значна частина цих коштів йдуть на лікування, що не було спростовано з боку відповідача.
Таким чином, стан здоров`я платника аліментів (пункт 2 частини першої статті 182 СК України) належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, зміна цієї обставини, зокрема, істотне погіршення стану здоров`я платника аліментів після стягнення аліментів, може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є погіршення матеріального стану, погіршення здоров`я.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Таким чином, суд з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, приходить до висновку, що у позивача дійсно відбулися зміни, його матеріальне становище, стан здоров`я та розмір заробітку/доходу, в даному випадку, відповідно до положень ст. 192 СК України, є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі виконавчого листа № 2/357/5152/13 від 03 січня 2014 року, який виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку ОСОБА_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.12.2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття на 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття, аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню та на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.
При зверненні до суду з позовною заявою позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 12.03.2025 ( а. с. 19 ).
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ).
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а останній звільнений від сплати судового збору в силу Закону України «Про судовий збір», у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати з відповідача на користь держави у розмірі 1 211,20 грн, ставки судового збору які діяли на час звернення до суду та які підлягали сплаті позивачем при зверненні до суду.
Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 288 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 51, 124 Конституції України, ст. 179, ст. ст. 180-184, 192 СК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 10, 13, 19, 43, 44, 77, 76, 81, 89, 128, 131, 133, 141, 244, 263-265, 273, 280-289 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про судовий збір», суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 ) на підставі виконавчого листа № 2/357/5152/13, виданий 03 січня 2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, на утримання дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень ( одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок ).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_9 , РНОКПП: НОМЕР_6 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( адреса: АДРЕСА_5 . РНОКПП: НОМЕР_8 ).

Повний текст заочного судового рішення виготовлено 29 вересня 2025 року.

Суддя О. І. Орєхов