РІШЕННЯ

іменем України

24 вересня 2025 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого - судді Микитина Володимира Ярославовича,

сторони у справі:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

зміст позовних вимог - про стягнення заборгованості за кредитним договором;

розглянувши дану цивільну справу у приміщенні суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.

Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», у порядку представництва, котре згідно довіреності здійснює Тараненко А.І., сформувавши документ в системі «Електронний суд», 16.06.2025 року подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за укладеним ним з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитним договором № 271282263 від 23.02.2024 року у загальному розмірі 32 039 грн. 51 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 2 422 грн. 40 коп., та у правничій допомозі у розмірі 7 000 грн., позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 ..

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.02.2024 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 271282263 на суму 6 800 грн.. Вказаний кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису, він підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора SGVC-8945. Саме відповідач ОСОБА_1 ініціював укладення вказаного кредитного договору, оформивши заявку на сайті ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», підписавши вказаний кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора, а без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, вказаний кредитний договір між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем не був би укладений. За умовами вказаного кредитного договору, ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконав свій обов`язок та перерахував відповідачеві, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 6 800 грн. 00 коп. 23.02.2024 року на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, котру він вказав у заявці при укладенні вказаного кредитного договору. 28.11.2018 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до котрого, у подальшому, укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну його дії. ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання вказаного договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 286 від 28.05.2024 року, за яким від ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. Враховуючи те, що реєстр прав вимоги містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надано витяг з реєстру прав вимог, що містить лише дані відповідача ОСОБА_1 (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). Додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зі сторони ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» згідно договору факторингу саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі прав вимоги № 286 від 28.05.2024 року до договору факторингу (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по кредитному договору), до позовної заяви додається акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги. 19.12.2024 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 19/1224-01, котрим визначено, що ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 1 від 19.12.2024 року до договору факторингу, за яким від ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. Враховуючи те, що реєстр прав вимоги містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надано витяг з реєстру прав вимог, що містить лише дані відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). 29.05.2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивачеві ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором. Перехід від ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 29.05.2025 року за договором факторингу, від ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 32 039 грн. 51 коп.. Враховуючи те, що реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надано витяг з реєстру боржників, що містить лише дані відповідача ОСОБА_1 (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у реєстрі боржників № б/н від 29.05.2025 року до позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», на момент подання позовної заяви, становить 32 039 грн. 51 коп., яка складається з: 6 799 грн. 40 коп.. - заборгованості за тілом кредиту; 25 240 грн. 11 коп. - заборгованості по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Відповідач ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 17.06.2025 року вважається такою, що йому була вручена ще 26.07.2025 року. Відповідно, відповідач ОСОБА_1 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від сторін цієї справи не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи.

Заразом, у змісті позовної заяви, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заявлено також письмове клопотання про витребування доказів у справі. Так, вказаний позивач, посилаючись на неможливість самостійно отримати від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформації в силу того, що така містить банківську таємницю, просить витребувати в останнього інформацію про те, чи виписувалася банківська картка на ім`я відповідача ОСОБА_1 , а також інформацію про зарахування та рух коштів у сумі 6 800 грн. (виписку) по вказаній банківській картці за період з 23.02.2024 року по 28.02.2024 року включно, та інформацію про те, чи є номер телефону НОМЕР_2 фінансовим номером телефону за відповідним картковим рахунком.

На виконання вимог ухвали судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від17.06.2025 року в частині витребування доказів, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» листом від 18.06.2025 року за вих. № БТ/Е-5787 повідомлено, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 емітовано карту номер НОМЕР_3 , а також додано виписку по цьому рахунку за період з 23.02.2024 року по 31.12.2022 року включно.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею Сколівського районного суду Львівської області Микитиним В.Я., у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, невідкладно було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача ОСОБА_1 ..

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 17.06.2025 року, опісля одержання відомостей про зареєстроване місце проживання фізичної особи - відповідача ОСОБА_1 , який не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи визначено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших учасників справи, без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача ОСОБА_1 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено, що 23.02.2024 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 271282263 на суму 6 800 грн.. Вказаний кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису, він підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора SGVC-8945. Саме відповідач ОСОБА_1 ініціював укладення вказаного кредитного договору, оформивши заявку на сайті ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», підписавши вказаний кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. За умовами вказаного кредитного договору, ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» 23.02.2024 року виконав свій обов`язок та перерахував відповідачеві ОСОБА_1 , шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 6 800 грн. 00 коп. на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_1 , яку він вказав у заявці при укладенні кредитного договору (копії містяться у справі, а. с. 12-41).

Відповідно до платіжного доручення ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 23.02.2024 року, здійснено переказ коштів відповідачеві ОСОБА_1 згідноз кредитним договором № 271282263 від 23.02.2024 року, у розмірі 6 800 грн. (копії містяться у справі, а. с. 1).

Судом також встановлено, що 28.11.2018 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до котрого, у подальшому, укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну його дії. ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання вказаного договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 218 від 28.02.2023 року, за яким від ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. Враховуючи те, що реєстр прав вимоги містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надано витяг з реєстру прав вимог, що містить лише дані відповідача ОСОБА_1 (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб) (копія міститься у справі, а. с. 57-72).

23.02.2024 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 23/0224-01, котрим визначено, що ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 1 від 23.02.2024 року до договору факторингу, за яким від ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги (копія міститься у справі, а. с. 73-80).

29.05.2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивачеві ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором. Перехід від ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (копія міститься у справі, а. с. 81-88).

Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором № 271282263 від 23.02.2024 року, заборгованість не погашена та складає 18 099 грн. 73 коп. (копія міститься у справі, а. с. 90).

Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором № 271282263 від 23.02.2024 року, заборгованість не погашена та складає 32 039 грн. 51 коп. (копія міститься у справі, а. с. 91).

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 271282263 від 23.02.2024року, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви за період з 29.05.2025-05.06.2025 становить - 32 039 грн. 51 коп., яка складається з: 6 799 грн. 40 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 25 240 грн. 11 коп. - прострочена заборгованість за процентами (копія міститься у справі, а. с. 92).

Відтак, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», з урахування передачі права вимоги за укладеними договорами факторингу, виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві ОСОБА_1 кошти за кредитним договором у встановленому в договорах розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак останній в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість.

При цьому, розмір спірної заборгованості за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.

Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення боржником грошового зобов`язання й застосування кредитором відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитними договорами, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства.

Так, згідно з положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу.

Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Щодо укладення договору в електронній формі.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Щодо цесії (переходу права вимоги, факторингу).

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Щодо відсотків/процентів.

За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частини 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до пункту 17 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.

Згідно з статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-ІХ (який набрав чинності 24.12.2023 року) внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою. Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Заразом, пунктом 17 Розділу IV Перехідних та прикінцевих положень цього закону встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи.

Вочевидь, що між сторонами (з урахуванням правонаступництва позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на підставі договорів факторингу) було досягнуто згоди з усіх істотних умов електронного кредитного договору № 271282263 від 23.02.2024 року, цей правочин, в силу відсутності доказів на підтвердження його нікчемності чи визнання його недійсним у встановленому порядку, створюють презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим вказаний кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та їх умов, натомість відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за вказаним кредитним договором, допущену заборгованість за електронним договором ним у встановленому порядку не погашено.

Водночас, судом було встановлено й те, що у договорі № 271282263 від 23.02.2024 року денна процентна ставка установлена на рівні 2,5%, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки, опісля внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» і набрання ними чинності, установлення в умовах кредитного договору умов, які передбачають денну процентну ставку вище 1% на день, а, тим паче, процентну ставку вище 1% на день, яка, за своєю суттю, є складовою денної процентної ставки, суперечить вимогам чинного законодавства.

Цей закон набрав законної сили 24.12.2023 року, та, з урахуванням положень пункту 17 Розділу IV Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування», до 21.04.2024 року розмір денної процентної ставки за договором № 271282263 від 23.02.2024 року становив 2,5 %, а з 22.04.2024 року по 18.08.2024 року (останній день нарахування відсотків за поданими розрахунками) денна максимальна процентна ставка не могла перевищувати 1,5 %. Отже, відсоткова ставка, визначена в змісті позовної заяви у розмірі 2.5 % (яка фактично збігається із розрахунковою за наданими розрахунками) за користування споживчим кредитом впродовж усього строку кредитування, не відповідає умовам чинного законодавства.

Таким чином, виходячи з положень ч. 1 ст. 203 й частин 1, 2 ст. 215 ЦК України, умови кредитного договору в частині, що суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними.

Суд вважає за можливе взяти за основу у своєму розрахунку подані позивачем три розрахунки, з яких вбачається, що з 22.04.2024 року на заборгованість нараховувалась ставка 2.5%, що становить 169 грн. 99 коп. на залишок по непогашенню тіла кредиту. Однак, це всупереч чинному законодавству, оскільки така денна ставка з 22.04.2024 року не могла перевищувати 1.5%, що становить - 101 грн. 99 коп..

Відтак, з 22.04.2024 року по 18.08.2024 року = 119 днів під час яких нарахування відсотків не могло перевищувати 1.5% в день на суму заборгованості по тілу кредиту.

Враховуючи надані два розрахунки, один з яких береться до уваги у період з 22.04.2024 року по 28.05.2024 року, тобто за період 37 днів, за який відповідачеві ОСОБА_1 нараховано відсотків за користування кредитом у загальному розмірі 6 289 грн. 63 коп., що відповідає 2.5% = 169 грн. 99 коп. за кожен день. Водночас, за кожен день ставка відповідно до чинного на той час законодавства не могла перевищувати 1.5 % = 101 грн. 99 коп., та нараховані відсотки за означений період у 37 днів не могла перевищувати 3 773 грн. 63 коп. (37 * 101.99). Відтак, різниця становить 2 516 грн., яку слід вирахувати з розрахунку заборгованості за відсотками за означений період.

Другий розрахунок береться до уваги у період з 29.05.2024 року по 18.08.2024 року, тобто за період 82 днів, за який відповідачеві ОСОБА_1 нараховано відсотків за користування кредитом у загальному розмірі 13 939 грн. 18 коп., що відповідає 2.5% = 169 грн. 99 коп. за кожен день. Водночас, за кожен день ставка відповідно до чинного на той час законодавства не могла перевищувати 1.5 % = 101 грн. 99 коп., та нараховані відсотки за означений період у 82 днів не могла перевищувати 8 363 грн. 18 коп. (82 * 101.99). Відтак різниця становить 5 576 грн., яку слід вирахувати з розрахунку заборгованості за відсотками за означений період.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 у судовому порядку слід стягнути відсотки у такому розмірі: 25 240 грн. 11 коп. - (2 516 грн. + 5 576 грн.) = 17 148 грн. 11 коп..

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором 6 799 грн. 40 коп. - тіло кредиту, та 17 148 грн. 11 коп. - проценти за користування кредитом, що становитиме 23 947 грн. 51 коп., в той час як позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (з урахуванням попередніх кредиторів) нарахував та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 32 039 грн. 51 коп.. Отож, вимога про стягнення відсотків в сумі 8 092 грн., є неправомірною.

Тобто, з відповідача ОСОБА_1 у судовому порядку слід стягнути 23 947 грн. 51 коп., що буде відповідати приписам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки він належним чином свої зобов`язання по поверненню тіла кредиту та відсотків за його користування у зазначеному розмірі не виконав.При цьому судом також було враховано, що розмір такої заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отож, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 422 грн. 40 коп., які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача ОСОБА_1 , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1 810 грн. 59 коп..

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надав суду: договір про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та АБ «Тараненко та партнери»; додаткову угоду від 30.05.2025 року № 0 до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року; протокол погодження вартості; акт прийому-передачі наданих послуг, в якому зазначена послуга, яка надається, кількість годин та вартість. Згідно акту, витрати складаються: складання позовної заяви 2 год. - 5 000 грн., вивчення матеріалів справи 2 год. - 1 000 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 год. - 500 грн., підготовка і подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 год. - 500 грн.; свідоцтво і ордер адвоката (копії містяться у справі, а. с. 93-97).

У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду заперечення щодо витрат позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., водночас, суд, враховуючи принцип співмірності таких витрат, вважає, що витрати на правову допомогу у даній конкретній справі належить обмежити до 5 000 грн., які стягнути на користь зазначеного позивача з відповідача ОСОБА_1 , своєю чергою, з урахуванням пропорційності задоволення позовних вимог, стягненню підлягає - 3 737 грн. 18 коп. витрат на правову допомогу у даній конкретній справі.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 137, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 23 947 (двадцять три тисячі дев`ятсот сорок сім) грн. 51 коп. заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 5 547 (п`ять тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 77 коп. понесених судових витрат у вигляді сплачених судового збору та коштів на професійну правничу допомогу, з урахуванням їх зменшення судом, та пропорційно до задоволених позовних вимог.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код у ; місцезнаходження юридичної особи: вул. Алматинська, 8, офіс 310-А, м. Київ, 02090; адреса електронної пошти: ; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 (зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній).

Повне рішення суду складено: 24 вересня 2025 року.

Суддя Володимир МИКИТИН