УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 521/16094/25

провадження № 4-с/521/76/25

19 вересня 2025 року м. Одеса

Суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси

Михайлюк О.А., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, стягувач: ОСОБА_2 , орган, дії якого оскаржуються: Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),-

Встановив:

ОСОБА_1 11.09.2025 року звернулася до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, стягувач: ОСОБА_2 , орган, дії якого оскаржуються: Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить суд зобов`язати начальника Пересипського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову, якою скасувати обтяження, накладені на все нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: ·арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44542041 від 25.12.2015 року, накладений Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

В обґрунтування скарги скаржник вказала, що 12.07.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 1519/3818/11 щодо стягнення з неї на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 100800,00 гривень. 25.12.2015 року в межах виконавчого провадження № 44542041 Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44542041 від 25.12.2015 року, боржником в якому є ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 . Зідно письмової відповіді Пересипського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.06.2025 року № 109104, 30.12.2015 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 44542041 за виконання виконавчого листа № 1519/3818/11, виданого 12.07.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 100800,00 гривень, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" в редакції від 2012 року. Згідно письмової відповіді Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на адвокатський запит № 02/07/2025-4 від 02 липня 2025 року у Суворовському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у період з 01.09.2014 року по 30.12.2015 року на виконанні перебувало виконавче провадження № 44542041 з примусового виконання виконавчого листа №1519/3818/11, виданим 12.07.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 100800,00 гривень, яке було закінчене на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" в редакції, дійсній на момент прийняття рішення, та виконавчий документ направлено до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області. Також у період з 19.05.2016 року по 29.03.2018 року на виконанні у Пересипському відділі ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 51131919 з примусового вмконання виконавчого листа №1519/3818/11, виданим 12.07.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 100800,00 гривень, яке завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" (Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). З 29.03.2018 року виконавчий лист №1519/3818/11, виданий 12.07.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 100800,00 гривень, на примусове виконання до відділів ДВС в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), не надходив. 01.08.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Пересипського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, якою зазначила, що у зв`язку із закінченням виконавчого провадження щодо стягнення з неї грошових коштів на користь ОСОБА_2 , а також наявності протягом тривалого часу (7 років) нескасованого арешту на її майно, що є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння своїм майном, просить винести постанову, якою скасувати обтяження, накладені на все нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 44542041 від 25.12.2015 року, накладений Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, однак по теперішній час жодних дій вчинено не було, про що скаржник дізнався 25.08.2025 року.

Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року N 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У своїй скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вона 25.08.2025 року дізналася про не вчинення Пересипським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) дій, про які вона просила у своєму зверненні від 01.08.2025 року.

Скарга подана до суду за допомогою системи «Електронний суд» 11.09.2025 року.

Скаржник не надала суду заяву про поновлення процесуального строку на подання скарги та доказів того, що строк пропущений з поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що скаржником пропущено строк для звернення до суду із вказаною скаргою.

Керуючись ст. 126, 127, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд

вирішив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, стягувач: ОСОБА_2 , орган, дії якого оскаржуються: Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особи, заяви яких залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, мають право звернутися до суду повторно.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

19.09.25