ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 372/1281/21

провадження № 61-5666св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі частини житлового будинку та земельної ділянки, вселення,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Колісника Андрія Івановича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року у складі судді Тиханського О. Б. та постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Писаної Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та просила здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, кадастровий номер :01:054:0106, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за варіантом № 3 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04 жовтня 2022 року № 10016, вселити її у вказаний житловий будинок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2016 року.

Сторони є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, кадастровий номер :01:054:0106, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрував своє право власності на частину житлового будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з цього реєстру.

Після розірвання шлюбу фактичне проживання у будинку та його спільне використання стало не можливим.

Станом на тепер відповідач одноособово використовує спільне майно та чинить ОСОБА_1 перешкоди у доступі.

Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з усними заявами про фактичний поділ спільного майна, однак вони залишились без уваги.

08 лютого 2021 року позивачка надіслала ОСОБА_2 письмову заяву про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки.

Оскільки подальше спільне користування та розпорядження житловим будинком і земельною ділянкою є неможливим, єдиним способом фактично вирішити цей спір є поділ в натурі частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, а також вселення позивачки у спірний будинок.

У зв`язку з цим позивачка просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Обухівський районний суд Київської області рішенням від 03 травня 2023 року позов задовольнив. Припинив право спільної часткової власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ,

Виділив ОСОБА_1 в натурі в окремий об`єкт нерухомості та визнав за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до 3 варіанту висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04 жовтня 2022 року № 10016, проведеної судовим експертом Незалежного інституту судових експертиз Свістуновим І. С., а саме: приміщення в житловому будинку площею 41,30 кв. м: приміщення 1-1 (6,70 кв. м) - коридор; приміщення 1-2 (13,30 кв. м) - кухня; приміщення 1-6 (8,70 кв. м) - котельня; приміщення 1-7 (12,60 кв. м) - веранда, господарські будівлі та споруди: Г - літня кухня, № 1-2 - 64/100 частин огорожі.

Виділив ОСОБА_2 в натурі в окремий об`єкт нерухомості та визнав за ним право власності на 1/ 2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до 3 варіанту висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04 жовтня 2022 року № 10016, проведеної судовим експертом Незалежного інституту судових експертиз Свістуновим І. С., а саме: приміщення в житловому будинку площею 38,10 кв. м: приміщення 1-3 (9,20 кв. м) житлова; приміщення 1-4 (20,40 кв. м) житлова; приміщення 1-5 (8,50 кв. м) житлова; приміщення 1-4 (7,2 кв. м) кімната; господарські будівлі та споруди: Б - гараж, I - колодязь, № 1-2 - 36/100 часток огорожі.

Виділив ОСОБА_1 земельні ділянки, загальною площею 500,0 кв. м (0,0500 га), а саме: земельну ділянку площею 93,7 кв. м (0,00937 га), що на схемі позначена під № 1 (зображена зеленим кольором), яка проходить по точках: 1-2-3-13-12-11-10-1 зі сторонами: 7,24 м - 2,95 м - 2,73 м, лінія проходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А») - 2,15 м - 4,32 м - 11,9 м; земельну ділянку площею 406,3 кв. м (0,04063 га), що на схемі позначена під № 2 (зображена зеленим кольором), яка проходить по точках: 6-7-8-9-14-15-16-6 зі сторонами: 17,72 м - 38,28 м - 5,96 м - 11,9 м - 16,23 м - 6,63 м - 9,89 м.

Виділив ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 500,0 кв. м (0,0500 га), що на схемі позначена під № 3 (зображена жовтим кольором), яка проходить по точках: 3-4-5-6-16-15-14-9-10-11-12-13-3 зі сторонами: 8,97 м - 20,86 м - 10,18 м - 9,89 м - 6,63 м - 16,23 м - 11,9 м - 4,58 м - 4,32 м - 2,15 м лінія проходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А») - 2,73 м.

Вселив ОСОБА_1 в житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору 12 258,00 грн та вартість судової експертизи в розмірі 31 300,00 грн, а всього 43 558,00 грн.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги про поділ частки в натурі є обґрунтованими, а обставини, на які посилалася позивачка, підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому суд вважав, що наявний в матеріалах справи висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та судової земельно-технічної експертизи від 04 жовтня 2022 року № 10016 дає можливість виділити позивачці в натурі 1/2 частини житлового будинку відповідно до запропонованого варіанту № 3 (додаток 4), який буде відповідати інтересам співвласників та забезпечить рівні умови використання будинку.

Оскільки відповідач чинить позивачці перешкоди у вселенні її до будинку, співвласником якого вона є, та користуванні ним, суд вважає за необхідне, задовольнити вимоги і в цій частині.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 14 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У квітні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Колісник А. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц, від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18, від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19, від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19, від 28 березня 2019 року у справі № 520/8073/16-ц, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 15 лютого 2023 року у справі № 712/1852/19.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд, з трьох наданих експертом варіантів поділу майна обрав саме той варіант, який зазначила позивачка, при цьому не навів жодного обґрунтування чому обрано саме такий варіант та відхилено інші два варіанти. Суд не врахував, що експерт при проведенні експертизи керувався правовстановлюючими документами, які було виготовлено ще до ухвалення Обухівським районним судом рішення у справі № 372/1817/16-ц, яким було розділено майно між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Тобто при проведенні експертизи експерт керувався неактуальними правовстановлюючими документами і технічним паспортом, зміст яких є суперечливим і не відповідає один одному, що ставить під сумнів достовірність отриманих висновків. Крім цього, у висновку експерт поділив самочинно збудоване нерухоме майно, що не належить до об`єктів права власності, а саме гараж та літню кухню, а суд, ухвалюючи рішення, не звернув на це уваги. При проведенні експертизи було порушено право ОСОБА_2 , адже його не було повідомлено про день і час проведення експертного обстеження, інформації про його належне повідомлення в матеріалах справи немає.

Суди не врахували, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав співвласника, з урахуванням реальних обставин справи, є неефективним, оскільки вселення позивачки в спірний будинок провокуватиме подальші конфлікти між ними та буде підставою для ініціювання нових судових процесів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

31 травня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права приватної особистої власності, визнання майна спільною сумісної власністю та його поділ. Встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 28 березня 2007 року до 14 липня 2007 року. Визнано житловий будинок, земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0106, які розташовані на АДРЕСА_1 , та автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право власності за кожним на 1/2 частку житлового будинку, земельної ділянки площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:054:0106, які розташовані на АДРЕСА_1 та автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної особистої власності, визнання майна спільною сумісної власністю та його поділ відмовлено повністю. Вказане судове рішення набрало законної сили 10 жовтня 2018 року.

Із технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 24 вересня 2015 року ФОП ОСОБА_3 , відомо, що будинок складається із приміщень: коридор 1-1 (6,7 кв. м), кухня 1-2 (13,3 кв. м), житлова 1-3 (9,2 кв. м), житлова 1-4 (20,4 кв. м), житлова 1-5 (8,5 кв. м.), котельня 1-6 (8,7 кв. м.), веранда 1-7 ( 12,6 кв. м), загальна площа будинку становить 79,4 кв. м, житлова 38,1 кв. м, та господарських будівель і споруд: гараж, літня кухня, навіс, туалет, баня, альтанка, сарай, колодязь, тераса, огорожа.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року у справі було призначено судову будівельно-технічна експертизу.

Згідно з висновком від 04 жовтня 2022 року № 10016, складеним експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» Свістуновим І. С., визначено три варіанти поділу в натурі житлового будинку та господарських споруд, які визначені з відхиленням ідеальних часток позивача, що сумарно дорівнює 1/2 та сумарно дорівнює частці відповідача 1/2 частин, розмір компенсації співвласники повинні отримати тільки за будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці.

Так, відповідно до варіанту № 3 поділу загальна площа житлового будинку літ. «А» становить 79,40 кв. м. На ідеальну (сумарну) частку співвласника № 1 ( ОСОБА_1 ) в розмірі 1/2 частини площа в житловому будинку становить - 41,30 кв. м (160 586,00 грн). На ідеальну (сумарну) частку співвласника № 2 ( ОСОБА_2 ) в розмірі 1/2 частини площа в житловому будинку становить - 38,10 кв. м (148 592,00 грн).

Приміщення в житловому будинку, які виділяються в особисте користування співвласнику № 1 ( ОСОБА_1 ), площею 41,30 кв. м:

приміщення 1-1 (6,70 кв. м) - коридор;

приміщення 1-2 (13,30 кв. м) - кухня;

приміщення 1-6 (8,70 кв. м) - котельня;

приміщення 1-7 (12,60 кв. м) - веранда;

господарські будівлі та споруди: Г - літня кухня, № 1-2 - 64/100 частин огорожі.

Приміщення в житловому будинку, які виділяються в особисте користування співвласнику № 2 ( ОСОБА_2 ), площею 38,10 кв. м:

приміщення 1-3 (9,20 кв. м) - житлова;

приміщення 1-4 (20,40 кв. м) - житлова;

приміщення 1-5 (8,50 кв. м) - житлова;

приміщення 1 -4 (7,2 кв. м) - кімната;

господарські будівлі та споруди: Б - гараж, I - колодязь, № 1-2 - 36/100 частин огорожі.

Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які виділено співвласникам в житловому будинку, згідно з варіантом № 3, необхіднопровести такі ремонтно-будівельні роботи:

в житловій кімнаті № 1-5 (площею 8,5 кв. м) демонтувати віконний блок в зовнішній стіні тильного фасаду житлового будинку (літ. «А») з подальшим пробиванням дверного прорізу та влаштуванням зовнішнього дверного блоку із штукатуренням укосів;

між житловою кімнатою № 1-4 (площею 20,4 кв. м) та житловою кімнатою № 1-5 (площею 8,5 кв. м) пробити новий дверний проріз з подальшим улаштуванням внутрішнього дверного блоку із штукатуренням укосів;

між коридором № 1-1 (площею 6,7 кв. м) та житловою кімнатою № 1-5 (площею 8,5 кв. м), коридором №1-1 (площею 6,7 кв. м) та житловою кімнатою № 1-4 (площею 20,4 кв. м) демонтувати дверні блоки з подальшим закладанням дверних прорізів із штукатуренням з обох сторін, та для відповідності вимогам будівельних норм, необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи:

між кухнею № 1-2 (площею 13,3 кв. м) та коридором № 1-1 (площею 6,7 кв. м) демонтувати суміжну перегородку та грубу;

в котельні № 1-6 (площею 8,7 кв. м) передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення з котельні на кухню (влаштування систем вентиляції, каналізації, водопостачання, газопостачання та ін.);

в зовнішній стіні лівого фасаду прибудови (літ. «а»), в котельні № 1-6 (площею 8,7 кв. м) пробити новий віконний проріз з подальшим влаштуванням зовнішнього віконного блоку із штукатуренням укосів (фактично виконаний);

в кухні № 1-2 (площею 13,3 кв. м) передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення з кухні на житлову кімнату;

в житловій кімнаті № 1-5 (площею 8,5 кв. м) передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення з житлової кімнати на тамбур;

в житловій кімнаті № 1-3 (площею 9,2 кв. м) передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення з житлової кімнати на кухню (влаштування систем вентиляції, каналізації, водопостачання, газопостачання та ін.); нумерація приміщень, згідно з планом будинку в технічному паспорті та в додатку № 4.

Частки співвласників щодо земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номером :01:054:0106, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становлять ОСОБА_1 - 1/2 частки (500,0 кв. м), ОСОБА_2 - 1/2 частки (500,0 кв. м).

Відповідно до варіанту № 3 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи здійснено поділ земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номером :01:054:0106, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

для забезпечення доступу співвласнику № 1 ( ОСОБА_1 ) до відповідної частини житлового будинку з господарськими будівлями пропонується надати земельні ділянки загальною площею 500,0 кв. м. (0,0500 га), а саме: ділянку площею 93,7 кв. м (0,00937 га), що на схемі позначена під № 1 (зображена зеленим кольором), яка проходить по точках: 1-2-3-13-12-11-10-1 зі сторонами: 7,24 м - 2,95 м - 2,73 м, лінія проходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А») - 2,15 м - 4,32 м - 11,9 м; ділянку площею 406,3 кв. м. (0,04063 га), що на схемі позначена під № 2 (зображена зеленим кольором), яка проходить по точках: 6-7-8-9-14-15-16-6 зі сторонами: 17,72 м - 38,28 м - 5,96 м - 11,9 м - 16,23 м - 6,63 м - 9,89 м.

для забезпечення доступу співвласнику № 2 ( ОСОБА_2 ) до відповідної частини житлового будинку з господарськими будівлями пропонується надати земельну ділянку загальною площею 500,0 кв. м (0,0500 га), що на схемі позначена під № 3 (зображена жовтим кольором), яка проходить по точках: 3-4-5-6-16-15-14-9-10-11-12-13-3 зі сторонами: 8,97 м - 20,86 м - 10,18 м - 9,89 м - 6,63 м - 16,23 м - 11,9 м - 4,58 м - 4,32 м - 2,15 м, лінія проходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А») - 2,73 м.

Варіант № 3 поділу земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:054:0106, зображено на схемі в додатку № 7 до висновку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи в дробовому вираженні.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи зі змісту статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилавого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Згідно із частиною першою статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до пункту «в» частини другої статті 89 ЗК України в спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Згідно зі статтею 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ці норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового врегулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи позов, місцевий суд, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що сторони не досягли взаємної згоди щодо поділу майна. Суд першої інстанції, дослідивши та надавши оцінку експертному висновку та іншим доказам у їх сукупності, проаналізувавши кожен із запропонованих варіантів поділу будинку та земельної ділянки, дійшов висновку про те, що за наслідками розгляду цієї справи можливо здійснити поділ майна, виділивши позивачці в натурі 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :01:054:0106 до відповідно до запропонованого варіанту № 3 (додаток 4).

При цьому суди врахували, що цей варіант поділу є найбільш прийнятним з точки зору доцільності та найбільш оптимальним для обох сторін.

Посилання відповідача на неможливість проведення поділу з огляду на відсутність державної реєстрації за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на вказане нерухоме майно апеляційний суд спростував з посиланням на те, що таке право належить позивачці на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року, яке набрало законної сили.

Доводи відповідача про допущенні експертом порушення під час проведення експертизи, зокрема щодо непроведення обстеження об`єкту дослідження, апеляційний суд обґрунтовано спростував з посиланням на те, що судовий експерт провів візуально-інструментальне обстеження об`єктів дослідження. Відповідач був ознайомлений з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельної експертизи від 04 жовтня 2022 року № 10016, жодних заперечень щодо висновку в суді першої інстанції не заявляв, як і не запропонував будь-якого варіанту поділу майна в натурі, який би його влаштовував, про призначення повторної чи додаткової експертизи не заявляв.

Також апеляційний суд вважав безпідставними доводи відповідача про те, що під час підготовки висновку експерт використав неактуальні правовстановлюючі документи на будинок і земельну ділянку, з посиланням на те, що ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 цілий житловий будинок з надвірними побудовами. З технічного паспорта, складеного станом на 19 березня 2007 року, використаного судовим експертом при складанні висновку, відомо, що до переліку надвірних будівель і споруд, розташованих в будинковолодінні, входили: гараж Б, сарай Г, колодязь К, огорожа г. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, складеним 24 вересня 2015 року гараж Б 1993 року побудови входив до складу надвірних будівель домоволодіння.

Таким чином, станом на час набуття ОСОБА_1 домоволодіння у власність у 2007 році, а також станом на час вирішення Обухівським районним судом Київської області спору щодо поділу спільного сумісного майна, гараж входив до складу надвірних будівель домоволодіння.

Безпідставними є і доводи касаційної скарги про те, що обраний позивачкою спосіб захисту прав співвласника є неефективним, оскільки, встановивши наявність перешкод у користуванні будинком, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про доведеність вимог позову в цій частині.

У зв`язку з цим доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права є безпідставними та зводяться до помилкового тлумачення заявником правових норм і необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права та згідно з нормами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року було зупинено ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2024 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін його виконання необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Колісника Андрія Івановича залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко
М. Ю. Тітов