Провадження №2-з/447/15/25
Справа №447/2926/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2025 р. м. Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Львівської області Джус Р.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1

про вжиття заходів забезпечення позову у справі №447/2926/25

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ОСОБА_2 ,

про: визнання недійсними договорів дарування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування, а саме:

- договору дарування земельної ділянки площею 0,1120 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - :01:008:0126, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщеного на ній житлового будинку АДРЕСА_1 , разом з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що посвідчений приватним нотаріусом Суряк А.А та зареєстрований в реєстрі за №1043, бланк НТН 086037, НТН 086038 від 30 серпня 2024 року;

- договору дарування земельної ділянки площею 0,0209 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - :01:008:0129, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Суряк А.А. та зареєстрований в реєстрі №1044, бланк НТН 086039, НТН 086040 від 30 серпня 2024 року.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, якою позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони відчуження земельної ділянки площею 0,1120 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - :01:008:0126, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщеного на ній житлового будинку АДРЕСА_1 , разом з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, ташляхом заборони відчуження земельної ділянки площею 0,0209 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки - :01:008:0129, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що 30.08.2024 року між ним, як дарувальником та відповідачкою, як обдарованою, було укладено два договори дарування, а саме договір дарування земельної ділянки площею 0,1120 га, кадастровий номер - :01:008:0126, та розміщеного на ній житлового будинку АДРЕСА_1 , а також договір дарування земельної ділянки площею 0,0209 га, кадастровий номер - :01:008:0129, які посвідчені приватним нотаріусом Суряк А.А. та зареєстровані в реєстрі.

З метою визнання вказаних договорів недійсними, він звернувся з відповідним позовом до Миколаївського районного суду Львівської області. Однак відповідачка, переслідуючи меркантильні інтереси, відмовляється в добровільному порядку повернути майно, яке набула шляхом введення його в оману, та має намір в подальшому реалізувати вказане майно.

Заявник вважає, що невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову дозволить відповідачці в будь-який момент розпорядитись даним майном шляхом його відчуження на користь третіх осіб, що в майбутньому ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, та призведе до неможливості поновлення його прав.

Згідно із положеннями частини першої ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Заява про забезпечення позову надійшла до суду 18 вересня 2025 року, та оскільки останній день строку визначеного ч.1 ст.153 ЦПК України припав на вихідний день, в силу положень ст.ст.122, 123, 124 ЦПК України, останнім днем строку розгляду заяви є 22.09.2025.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, дослідивши матеріали позовної заяви, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із положеннями ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до положень ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема шляхом: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; ) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від12лютого 2020року у справі №381/4019/18 (провадження N14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

Аналізуючи наведене, слід дійти висновку, що суд забезпечує позов, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Разом з тим, наявність достатньо обґрунтованих фактичних обставин, які б слугували підставою для забезпечення позову, має бути підтверджена належними доказами, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Слід звернути увагу на те, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову здійснюється з дотриманням основних засад цивільного судочинства, зокрема на засадах змагальності сторін, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову, учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такі обставини повинні доводитись належними й допустимими доказами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є зокрема підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як встановлено судом, заявник просить суд застосувати заходи та забезпечити його позов до відповідача ОСОБА_2 про визнання договорів дарування нерухомого майна, а саме земельних ділянок та будинку, недійсними. Як на підставу забезпечення позову, заявник посилається на те, що відповідачка, переслідуючи меркантильні інтереси, відмовилась в добровільному порядку повернути майно, яке набула шляхом введення його в оману, та має намір в подальшому реалізувати вказане майно, що ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, та призведе до неможливості поновлення його прав.

Однак заявник не долучає до заяви жодних доказів в підтвердження викладених у ній власних припущень щодо можливого відчуження відповідачкою нерухомого майна отриманого нею згідно оспорюваних ним договорів дарування. Заявник не наводить обставин, які б свідчили про те, що відповідач здійснювала чи здійснює будь які недобросовісні дії спрямовані на реалізацію нерухомого майна отриманого за оспорюваними договорами. Долучений до заяви про забезпечення позову скріншот із екрана телефону, на якому зображена переписка між невідомими особами, не містить жодної конкретної інформації щодо спірного майна, та не може вважатись належним доказом того, що відповідачка має намір відчужити спірне майно. Більше того, позивач не підтверджує жодними доказами, у чиїй власності станом на дату подання відповідної заяви про забезпечення позову, перебуває земельна ділянка площею 0,1120 га, кадастровий номер - :01:008:0126 та розміщений на ній житловий будинок АДРЕСА_1 , разом з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка площею 0,0209 га, кадастровий номер :01:008:0129.

Окремо суд звертає увагу заявника на те, що у заяві про забезпечення позову не конкретизовано, кому саме слід заборонити відчуження земельних ділянок та будинку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами існування обставин, які б підтверджували, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.12-13, 76-80, 95, 149, 150, 152, 153, 260, 261 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №447/2926/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роман ДЖУС