Провадження № 2-о/357/354/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Кардаш О. Р., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Біла Церква в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківська міська рада Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2025 року адвокат Печененко Сергій Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Білоцерківська міська рада Київської області, посилаючись на те, що ОСОБА_1 26.11.2011 року за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду була призначена опікуном недієздатної особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Опікунство було призначено з ініціативи та за згодою матері підопічної - ОСОБА_3 , яка на той час була похилого віку і їй стало важко самостійно доглядати недієздатну доньку. З ОСОБА_3 , заявниця перебувала у дружніх стосунках, часто відвідувала її сім`ю, підтримувала і допомагала доглядати хвору доньку. З моменту винесення судового рішення, заявниця приймала постійну участь, як опікун в житті ОСОБА_2 , та з моменту смерті її матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 вона постійно проживала із ОСОБА_2 , за однією адресою в АДРЕСА_1 . Опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Підопічна ОСОБА_2 , постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , була інвалідом першої групи з дитинства, мала психоневрологічні захворювання та потребувала постійного догляду опікуна та супроводу Психоневрологічного диспансеру. Після встановлення опікунства, заявниця постійно приймала участь у догляді ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 та залишила заповіт від 14 вересня 2012 року, в якому вона зробила розпорядження на випадок її смерті - все майно яке буде належати на день її смерті де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося у повному обсязі, без будь яких винятків заповідала ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 по заповіту до ОСОБА_1 перейшло нерухоме майно у вигляді 1/4 частини квартири за адресою : АДРЕСА_1 . Також з 26.01.2017 року після смерті ОСОБА_3 , заявниця переїхала на постійне місце проживання до своєї підопічної ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а після успадкування 1/4 частини квартири за заповітом після померлої ОСОБА_3 , з 05 вересня 2017 року вона зареєструвала своє постійне місце проживання разом із постійним місцем проживання ОСОБА_2 за однією адресою в АДРЕСА_1 . Тож, станом на сьогодні, заявниця є власником 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. ОСОБА_2 до її смерті належали 3/4 частини вищевказаної квартири. Заявниця, як опікун ОСОБА_2 , дбала про неї, створила необхідні побутові умови, забезпечила доглядом та лікуванням, утримувала за власні кошти належне їй та підопічній спільне нерухоме майно у вигляді квартири. ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 58 років померла підопічна ОСОБА_2 . Після її смерті залишилось нерухоме майно у вигляді 3/4 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої також являється заявниця. ОСОБА_2 не була одружена, не мала дітей та інших родичів, які могли б успадкувати частину вказаної квартири. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. 03 червня 2025 року заявниця звернулась до Другої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 та видачі їй свідоцтва про право на спадщину. В результаті звернення, її було проінформовано, що на підставі п.4.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5і в якому зазначено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємця та спадкодавця є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили про встановлення факту родинних та інших стосунків. Та було рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю. Даний факт необхідний для отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , а отже даний факт має юридичне значення і від якого залежить набуття права власності на частину квартири АДРЕСА_2 , співвласником якої є заявниця. Будь - які спори, щодо спадкового майна відсутні, інших спадкоємців, які заявили б свої права немає. ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.08.1978 року по 31.03.2010 року. З 2010 року ОСОБА_2 фактично вона проживала разом з заявницею за адресою: АДРЕСА_1 . До моменту смерті та на час смерті ОСОБА_2 та заявниця мали тісний взаємозв`язок та спілкування. У них був спільний побут та життя. Заявниця постійно утримувала спільне майно, сплачувала комунальні платежі, постійно займалась дозвіллям та медичним доглядом. Після її смерті заявниця особисто оплатила та займалася процедурою поховання. Враховуючи викладене, просили суд: встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з підопічною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 26.01.2017 по 10.12.2024 за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2025 року головуючим суддею визначено суддю Кошель Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 07 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

Заявник в судове засідання не з`явилася, представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом 26.08.2025 р. за вх..№48126 отримано заяву, в якій представник позивача адвокат Печененко С. М. просив розгляд справи проводити у відсутності заявника та представника, заяву підтримує та просить її задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом 26.08.2025 р. за вх..№ 48184 отримано заяву, в якій представник заінтересованої особи Борман О. І. просила слухати справу без представника Білоцерківської міської ради за наявними матеріалами у справі на розсуд суд.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч.1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України).

За ч. 3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 залишила заповіт від 14 вересня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Зухар Анастасією Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за №1495, в якому вона зробила розпорядження на випадок її смерті - все майно яке буде належати на день її смерті де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося у повному обсязі, без будь яких винятків заповідала ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27 липня 2017 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Вишняк О.А., ОСОБА_1 перейшло у власність нерухоме майно у вигляді 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2011 року по справі №2-0-97 2011 рік, ОСОБА_1 було призначено опікуном недієздатної особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення набрало законної сили 26.12.2011 р.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була інвалідом першої групи з дитинства, мала психоневрологічні захворювання та потребувала постійного догляду, що підтверджується довідкою да акту огляду МСЕК серії КИО-1 №360870.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 та довідкою про причини смерті від 11.12.2024 р.

Процедурою поховання ОСОБА_2 займалася ОСОБА_1 , про що свідчать рахунок-замовлення №2682 від 12.12.2024, свідоцтво про поховання від 12.12.2024 р. за №633, накладні від 12.12.2024 р.

ОСОБА_2 належало 3/4 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про право власності, про право на спадщину за законом та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 10.07.2025 . за №1136, виданої ОСОБА_1 про те, що вона перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та їй з 01.09.2015 р. до 31.12.2023 р. призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога нараховувалася ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.08.1978 по 31.03.2010, що підтверджується інформацією про реєстрацію місця проживання особи від 03.06.2025 р. за №15.2-03.

Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 03.06.2025 р. за №15.2-03/12321, заявниця ОСОБА_1 з 05.09.2017 р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З роз`яснення від 03.06.2025 р. за №1186/02-14 вбачається, що 03 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Другої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 та видачі свідоцтва про право на спадщину. В результаті звернення, ОСОБА_1 було проінформовано, що на підставі п.4.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, в якому зазначено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємця та спадкодавця є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили про встановлення факту родинних та інших стосунків. Та було рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Відповідно до довідки від 01.07.2025 р. за №1451/02-14, виданої державним нотаріусом Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Мариною Мельничук, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за законом на рухоме і нерухоме майно, що залишилося після сметрі її недієздатної підопічної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Заявник зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з підопічною ОСОБА_2 в період з 26.01.2017 по ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_1 , для неї має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, а саме реалізація нею спадкових прав щодо майна померлої ОСОБА_2 .

Також, на підтвердження факту проживання однією сім`єю за однією адресою із підопічною ОСОБА_2 заявник надала копії квитанцій про сплату комунальних послуг та заяву сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підписи яких посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О.С від 24.06.2025 реєстрові № 3042,3043.

При вирішенні даних вимог суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживає разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини.

За змістом ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В п.9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК.

Щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року).

Частиною 1, 6 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що встановлення факту спільного проживання має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить оформлення спадщини, при цьому дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю разом з підопічною ОСОБА_2 в період з 26.01.2017 по ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження - судові витрати не відшкодовуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 29, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 18, 19, 76, 77, 81, 89, 256, 259, 263-265, 293, 294, 297, 315, 316, 353-355 ЦПК України, постановою Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківська міська рада Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з підопічною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 26.01.2017 по 10.12.2024 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: Білоцерківська міська рада Київської області; адреса: вул. Ярослава Мудрого, буд. 15, м. Біла Церква, Київська обл., 09117; .

Суддя Б. І. Кошель