КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9825/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково - виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» - Никончук Ірини Василівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково- виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» про стягнення моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року адвокат Мазуренко Тетяна Сергіївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києваз позовною заявою до Державного підприємства «Всеукраїнській державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21.10.2021 о 7 год. 30 хв. молодший науковий співробітник науково-виробничого відділу стандартних зразків складу газових, рідких та твердих середовищ (далі-НВВ-44) ОСОБА_1 прийшов на роботу в ДП «Укрметртестстандарт» та зайшовши в приміщення НВВ-44, яке знаходиться в корпусі № 4/2 будівлі №4, розписався в журналі виходу на роботу, після чого переодягнувся у спецодяг (халат) та зайшов до приміщення з атестації повірочних газових сумішей.

Приблизно о 08 год. 20 хв. ОСОБА_1 закінчив оформлення документації, після чого отримавши о 08 год. 30 хв. завдання від свого безпосереднього керівника - начальника лабораторії Шпільного Сергія Антоновича , приступив до підготовки робочого місця № 1 до роботи, а саме увімкнув хроматограф газовий марки НР 6890 № НОМЕР_1 і запустив програму робочого методу.

О 9 год. 30 хв. після входу хроматографу в робочий режим ОСОБА_1 узяв пересувний візок для переміщення малих балонів високого тиску, пішов до приміщення складу зберігання повірочних газових сумішей, де також взяв для виконання завдання заповненні балони з газовими сумішами різної місткості і відвіз їх до лабораторії.

Приблизно о 10 год. 10 хв. ОСОБА_1 взяв у руки сталевий балон високого тиску місткістю 2л № 1983 з метою приєднання до вентиля балону вентиля тонкого регулювання. Після приєднання вентиля тонкого регулювання до вентилю балону ОСОБА_1 почав поступово відкривати вентиль балону і в цю мить балон розірвало у нього в руках.

Внаслідок ударної хвилі ОСОБА_1 впав на підлогу біля робочого столу на живіт, головою до вхідних дверей.

На місце події прибула машина швидкої допомоги, співробітники патрульної поліції, працівники ДСНС. Після чого лікар швидкої допомоги прийняв рішення транспортувати ОСОБА_1 до травматологічного відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня №4».

Згідно із заключенням про тяжкість виробничої травми КНП «Київська міська клінічна лікарня № 4» від 05.11.2021 № 0849, виданого на запит ДП «Укрметртестстандарт», поставлений діагноз: «Неповна травматична ампутація лівого стегна на рівні верхньої третини S 78.1. Відкритий уламковий перелом лівої стегнової кістки S.72.3. Геморагічний шок 2 ступеню Т.79.4..».

Згідно «Схеми визначення тяжкості виробничих травм» затвердженого наказом МОЗ України від 07.08.2007 № 370 вказане пошкодження відноситься до числа важких виробничих травм.

При цьому відповідно до результатів лабораторних досліджень КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» №3265 етанолу та наркотичних засобів і лікарських речовин у ОСОБА_1 не виявлено.

У 2023 році комісією, яка утворена на підставі наказу Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 01.08.2023 №564/Ц (зі змінами від 11.08.2023) проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався 21.10.2023 о 10:20.

Як зазначено в п. 3 Акту спеціальною комісією вбачається що, встановлені під час розслідування порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з причиною вибуху сталевого балону високого тиску №1983 місткістю 2 літра із ПГС.

Таким чином, порушення вимог законодавства з охорони праці призвели до травмування ОСОБА_1 , що ніяким чином не можна вилікувати чи відновити.

Внаслідок отриманням позивачем тяжкої травми (втрата кінцівки) у молодому віці, останньому завдана моральна шкода, яка полягає в постійно психологічно-емоційних відчуттях страждання, самотності, депресії, неможливістю вести активний спосіб життя, що свідчить про втрату нормальних життєвих зв`язків, пов`язаних із отриманням травми у молодому віці.

Враховуючи характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, ОСОБА_1 оцінює розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 700 000 грн.

Просив стягнути з Державного підприємства «Всеукраїнській державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 700 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року позов задоволено.Стягнуто з Державного підприємства «Всеукраїнській державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 700000 (сімсот тисяч) грн 00 коп. Стягнуто з Державного підприємства «Всеукраїнській державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» на користь держави судовий збір у розмірі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково - виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» - Никончук І.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та доводів позовної заяви, безпідставно та незаконно визначив, що виробнича травма ОСОБА_1 настала з вини ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ», незважаючи на ту обставину, що на момент розгляду справи про стягнення моральної шкоди у суді першої інстанції кримінальне провадження №0000232 від 21.10.2021 знаходиться на стадії досудового розслідування та відповідно не встановлено причетних осіб, з чиєї вини стався нещасний випадок.

Вказує також, що місцевий суд не дав належної оцінку наявному в матеріалах справи висновку експертизи №СЕ-19-21/38257-РМ Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, який спростовує висновки Комісії, викладені в Акті спеціального розслідування нещасного випадку, який суд першої інстанції поклав в основу рішення.

Вважає, що позивачем у суді першої інстанції не доведено, що завдана моральна шкода була пов`язана з неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ»

Скаржник також звертає увагу апеляційного суду на те, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та таким, що визначений без врахування роз`яснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представника ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» - Горбаченко І.М. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Мазуренко Т.С., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, висловила свої заперечення щодо доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в період з 29 травня 2018 року по 22 серпня 2022 року працював на посаді молодшого наукового співробітника науково-виробничого відділу стандартних зразків складу газових, рідких та твердих середовищ в ДП «Укрметртестстандарт», що підтверджується записами у трудовій книжці серії серії НОМЕР_2 .

21 жовтня 2021 року, приблизно о 10 год. 10 хв. після приєднання вентиля тонкого регулювання до вентилю балону, в руках молодшого наукового співробітника науково-виробничого відділу стандартних зразків складу газових, рідких та твердих середовищ ОСОБА_1 розірвало вищезазначений балон.

Внаслідок вказаних подій позивач отримав травми та був доставлений до травматологічного відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня №4».

Відповідно до Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21 жовтня 2021 року о 10:20 год. на (в) Державному підприємстві «Всеукраїнській державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 11 серпня 2023 року , складеного комісією, як утворена наказом Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 01.08.2023 №564/Ц, зі змінами 11.08.2023 наказ №571/Ц складено висновок комісії, згідно з яким нещасний випадок з молодшим науковим співробітником науково-виробничого відділу стандартних зразків складу газових, рідких та твердих середовищ в ДП «Укрметртестстандарт» ОСОБА_1 , визнано пов`язаним з виробництвом, як такий, що підпадає під дію пункту 1 п. 52 Порядку, стався під час виконання трудових обов`язків і відповідно до вимог визнається пов`язаним з виробництвом.

Згідно із заключенням про тяжкість виробничої травми КНП «Київська міська клінічна лікарня № 4» від 05.11.2021 № 0849 ОСОБА_1 поставлений діагноз: «Неповна травматична ампутація лівого стегна на рівні верхньої третини S 78.1. Відкритий уламковий перелом лівої стегнової кістки S.72.3. Геморагічний шок 2 ступеню Т.79.4..».

Відповідно до результатів лабораторних досліджень КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» №3265 етанолу та наркотичних засобів і лікарських речовин у ОСОБА_1 не виявлено.

В провадженні слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на стадії досудового розслідування знаходиться кримінальне провадження № 0000232 від 21 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 272 КК України.

Відповідно до довідки щодо нарахованих, утриманих та виплачених грошових коштів ДП «Укрметртестстандарт» здійснено остаточну виплату по лікарняним листкам непрацездатності.

У 2020-2021 роках ОСОБА_1 проходив навчання згідно вимог інструкції в межах виконуваних робіт та згідно вимог НПАОП 0.00-1.81-18 Правил охорони праці під час експлуатації обладнання, що працюють під тиском.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок виробничої травми, яка кваліфікована як тяжка і яка сталась з вини відповідача, позивач втратив кінцівку, втратою кінцівки у віці 31 років позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, місцевий суд вважав доведеними наявність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, оскільки саме відповідач є роботодавцем, який не виконав свого обов`язку та не створив на робочому місці позивача умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також не забезпечив додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, не забезпечив позивачу безпечні та нешкідливі умови праці, що прямо передбачено в статті 13 Закону України «Про охорону праці» та в статті 153 КЗпП України.

Апеляційний суд з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. При використанні праці домашніх працівників створення належних, безпечних і здорових умов праці покладається на сторони трудового договору. Домашній працівник має право відмовитися від виконання важких робіт, робіт із шкідливими чи небезпечними умовами праці.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.

Статтею 159 КЗпП України встановлено, що працівник зобов`язаний: знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; додержувати зобов`язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди; співробітничати з роботодавцем у справі організації безпечних та нешкідливих умов праці, особисто вживати посильних заходів щодо усунення будь-якої виробничої ситуації, яка створює загрозу його життю чи здоров`ю або людей, які його оточують, і навколишньому природному середовищу, повідомляти про небезпеку свого безпосереднього керівника або посадову особу.

Відповідно до частини першої статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (стаття 237-1 КЗпП України).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2023 року у справі № 703/3207/17 за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 та постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 468/901/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 199/8734/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/6203/21-ц,від 14 грудня 2022 року у справі № 366/2026/18.

Виходячи з загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні цього спору про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно відзначив, що позивачу внаслідок виробничої травми, яка сталась 21 жовтня 2021 року з вини Державного підприємства «Всеукраїнській державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», з яким на момент отримання травми позивач перебував у трудових відносинах, було спричинено шкоду здоров`ю у вигляді втрати кінцівки. Зазначена шкода настала з вини відповідача, що підтверджується Актом спеціального розслідування нещасного випадку.

Доводи скаржника про не доведення позивачем вини відповідача у завданні моральної шкода не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що Комісією, утвореною наказом Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 01.08.2023 №564/Ц, зі змінами від 11.08.2023 наказ №571/Ц, проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався в приміщенні науково-дослідної лабораторії характеризації стандартних зразків науково-виробничого відділу стандартних зразків складу газових, рідких та твердих середовищ ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ», за наслідками якої комісією одноголосно вирішено, що нещасний випадок з молодшим науковим співробітником науково-виробничого відділу стандартних зразків складу газових, рідких та твердих середовищ ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ», ОСОБА_1 , визнано пов`язаним з виробництвом, як такий що підпадає під дію підпункту 1 п. 53 Порядку, стався під час виконання трудових обов'язків і відповідно до вимог визнається пов'язаним із виробництвом, про що складено відповідний Акт.

Саме Акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 21 жовтня 2021 року о 10:20 год. на (в) Державному підприємстві «Всеукраїнській державний науково-виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 11 серпня 2023 року є належним доказом, який підтверджує вину роботодавця у завданні шкоди позивачу.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що відповідачем вказаний вище Акт спеціального розслідування в судовому порядку оскаржений не був.

Висновок експерта №СЕ-19-21/38257-РМ від 10.05.2022 року, на який посилається відповідач в обґрунтування доводів апеляційної скарги, не може бути взятий до уваги, оскільки не спростовує висновків спеціальної комісії, наведені в Акті про те, що встановлені під час розслідування порушення вимог нормативно правових актів з охорони праці знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з причиною вибуху сталевого балону високого тиску №1983 місткістю 2 літра із ПГС.

Апеляційний суд також вважає за необхідне послатись на висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21 (провадження № 61-20140св21), згідно з якими вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. У таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 8 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 4 липня 2018 року у справі №210/5023/15-ц.

Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Спори про відшкодування шкоди, заподіяного ушкодженням здоров`я, повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. (Постанова ВС від 7 березня 2018 року)

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтовано завищеного розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що факт втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва, втрата кінцівки, тяжкість спричиненої травми, необхідності лікування, зміни життєвого укладу, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення на користь позивача та вважає, що суд першої інстанції встановив його врахувавши належним чином обставини справи та у відповідності до роз`яснень, які містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Матеріалами справи доведено, що у зв`язку з важкою виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що наслідки такої травми є невідворотними, втрата кінцівки викликала у позивача постійні психологічно-емоційні відчуття страждання, самотності, депресії, призвела до неможливості вести активний спосіб життя.

З огляду на вказане, апеляційний суд в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції, який, врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, керуючись засадами розумності і справедливості прийшов до обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди позивачу за рахунок відповідача у визначеному ним розмірі - 700 000,00 гривень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, та не можуть свідчити про його незаконність.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення вимог апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції, підстави для компенсації понесених сторонами на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково- виробничий Центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» - Никончук Ірини Василівни - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А