Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/583/25
Провадження № 2/542/358/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області

в складі головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 02.04.2025 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, посилалась на наступні обставини: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що після смерті вона фактично прийняла спадщину та звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Крім неї, спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає.

Оформити свої спадкові права вона не має можливості, оскільки померлий батько не зареєстрував право власності на будинок у бюро технічної інвентаризації та реєстраційній службі.

При зверненні до БТІ щодо виготовлення технічного паспорта та експерта для виготовлення звіту про оцінку будинку, отримала відмову, оскільки вищезазначені документи можливо зробити лише за зверненням власника будинку.

Позивачка зазначає, що при зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

Просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 07.04.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків (а.с.17-18).

Ухвалою суду від 28.04.2025 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 28.05.2025 року (а.с.54).

Ухвалами суду від 06.05.2025 року, від 04.06.2025 року, від 21.07.2025 року задоволено заяву представника позивачки, адвоката Канделакі В.М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.62, 79, 102).

Ухвалою суду від 28.05.2025 року витребувано докази (а.с.70).

17.07.2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.08.2025 року (а.с.96).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином (а.с.57, 74, 106,114).

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Канделакі В.М. підтримував заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові, додатково пояснивши, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 .

На час його смерті вона була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вони проживали за різними адресами. На час смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав один.

Однак, вважає, що позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки після смерті батька вона разом з матір`ю здійснює догляд за будинком батька, робить в ньому ремонт, оплачує комунальні платежі, а також здійснила поховання ОСОБА_2 .

До нотаріальної контори вона звернулась в грудні 2024 року, тоді коли у неї з`явилась така можливість, оскільки через початок повномасштабного вторгнення росії на територію України вона разом з дитиною виїхали за кордон.

В подальшому в судове засіданнія не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 65, 83, 107, 115), надавши заяву про розгляд справи без його участі (а.с.128).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.56, 73, 105, 113), надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 147).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вислухавши пояснення у вступному слові представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені

у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частинами 1,3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Тобто, за змістом норм ст.ст. 1268, 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що вбачається із повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8), Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6 від 16.09.2016 року (а.с.120), Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 (а.с.7).

ОСОБА_2 згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 118), помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право на спадкування одержують відповідно до ст.ст.1223, 1261 ЦК України спадкоємці за законом першої черги, яким є позивач в силу ст.1261 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що після смерті батька вона фактично прийняла спадщину та звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Крім неї, спадкоємців після смерті батька немає.

З повідомлення приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу №01-16/157 від 05.06.2025 року вбачається, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась (а.с. 82).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживаня ОСОБА_2 він станом на 04.08.2020 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

А з витягу з реєстру територіальної громади (а.с.121) ОСОБА_1 з 14.12.2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини було відмінним від зареєстрованого місця проживання спадкодавця.

В судовому засіданні представник позивачки пояснив, що позивачка ОСОБА_1 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем разом не проживали.

Та зазначив, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 - за адресою: АДРЕСА_1 та проживав один.

Однак вважає, що позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , вона фактично прийняла спадщину, оскільки після смерті батька разом з матір`ю здійснює догляд за будинком батька, робить в ньому ремонт, оплачує комунальні платежі, а також здійснила поховання ОСОБА_2 .

Наданий представником позивача після судового засідання, що відбулось 26.08.2025 року, в якому ним надавались пояснення у вступному слові, та судом були досліджені докази у справі, акт від 02.09.2025 року про фактичне проживання ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_2 на час його смерті (а.с. 144-145), суд вважає таким що не є належним, достовірним та достатнім доказом щодо підтвердження факту проживання позивачки разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, з таких підстав.

Зазначений акт суд оцінює критично, оскільки він складений після спливу більше трьох років з часу смерті ОСОБА_2 , крім того зазначена в ньому інформація про фактичне проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 з січня 2021 року до дня його смерті, суперечить поясненням представника позивачки, наданим ним в судовому засіданні, про те, що на час смерті ОСОБА_2 позивачка не проживала разом з батьком, вони проживали за різними адресами ( ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 - за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 проживав самостійно. Про таку обставину не зазначено й в зміст позовної заяви у викладі обставин, якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги.

Також суд зазначає, що при складенні такого акту не приймав участі представник сільської ради, як орган місцевого самоврядування, що представляє сільську територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування.

А також суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не заявлялось клопотання щодо допиту осіб зазначених у акті в якості свідків, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити достовірність даних, які в ньому містяться.

Отже проживання ОСОБА_1 разом з померлим ОСОБА_2 на час його смерті не підтверджено належними, достатніми та достовірними доказами.

При цьому в судовому засіданні представник позивачки зазначав, що позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки після смерті батька разом з матір`ю здійснює догляд за будинком батька, робить в ньому ремонт, оплачує комунальні платежі, а також здійснила поховання ОСОБА_2 .

На що суд зазначає, що такий спосіб прийняття спадщини як фактичне прийняття спадщини, тобто шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, на який посилається позивачка, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, встановлених фактичних обставинах справи та нормах ЦК України.

Такий спосіб прийняття спадщини був передбачений нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року (ст.549 ЦК УРСР) та не поширюється на спірні правовідносини.

В даному випадку спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому застосуванню підлягають норм чинного на час відкриття спадщини ЦК України 2003 року, який не містить такої норми та такого способу прийняття спадщини як фактичне прийняття спадщини.

Тому доводи позивача про фактичне прийняття спадщини є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на законі.

При цьому, судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини, в межах якого позивачка повинна була подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька, згідно зі статтею 253 ЦК України, починає перебіг з 01 лютого 2022 року та закінчився 01 серпня 2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Бен ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори лише в грудні 2024 року, тобто з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини.

Що також підтвердив в судовому засіданні й представник позивачки, вказавши, що вона звернулась з заявою до нотаріальної контори, тоді коли у неї з`явилась така можливість, оскільки через початок повномасштабного вторгнення росії на територію України вона разом з дитиною виїхала за кордон.

Так, відповідно до постанови приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Уманця М.В. №466 від 05.12.2024 року позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в цілому на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , так як нею у встановлений законом термін не подавалася заява про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 (а.с.5).

Тобто нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в цілому на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 саме через пропуск строку прийняття спадщини, а не через відсутність правовстановлюючих документів на майно.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_1 , як спадкоємиця не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , оскільки не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подала своєчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а тому не набула права на спадкове майно.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вчинення нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину відноситься до компетенції нотаріусів (ст. 34 Закону України «Про нотаріат» ).

За змістом ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Вирішення спору щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадкоємцем спадщини.

Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №751/8397/16-ц.

З урахуванням викладеного вище, встановивши, що позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємиця не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Канделакі Володимир Михайлович, адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_3 ;

відповідач: Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області, місцезнаходження: вул.Центральна, 23, селище Нові Санжари, Полтавського району, Полтавської області.

Повний текст рішення складений 22 вересня 2025 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва