ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4837/25 Справа № 202/3727/21 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця та визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування постанов державного виконавця та визнання виконавчого документу № 202/3727/21, таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначив, що 18.12.2024 року старшим державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесена постанова ВП № 72182127 про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 202/3727/21, виданого 09.03.2022 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 69481,88 грн.

Постанова про відновлення виконавчого провадження ВП № 72182127 від 18.12.2024 року винесена на підставі постанови про перевірку виконавчого провадження, яка була проведена 18.12.2024 року начальником Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), керуючись ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», в порядку здійснення контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, з метою перевірки законності здійснення виконавчого провадження, дотримання вимог Закону, забезпечення належного повного його виконання, запобігання порушення законних прав та інтересів сторін виконавчого провадження.

З огляду на те, що заявник визнаний неплатоспроможним в процедурі банкрутства, вважає, що відсутні підстави для поновлення виконавчого провадження.

Враховуючи зазначене, заявник просив суд скасувати постанову старшого державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ВП № 72182127 від 18.12.2024 року про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 202/3727/21, виданого 09.03.2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 69481,88 грн.

Скасувати постанову начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про перевірку виконавчого провадження ВП № 72182127 від 18.12.2024 року з виконання виконавчого листа № 202/3727/21, виданого 09.03.2022 року Індустріальним районним судом М.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 69481,88 грн.

Визнати виконавчий документ № 202/3727/21, виданий 09.03.2022 року Індустріальним районним судом М.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 69481,88 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця та визнання виконавчого документу № 202/3727/21, таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 01.06.2021 року Господарським судом Дніпропетровської області прийнято заяву до ОСОБА_1 про визнання неплатоспроможним.

29.07.2021 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по справі 2904/4872/21 щодо фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) порушено справу про банкрутство, введена судова процедура - реструктуризація боргів, керуючим реструктуризацією призначено арбітражну керуючу Шевченко Юлію Ігорівну свідоцтво арбітражного керуючого від 24.07.2013 року №1230).

05 січня 2022 року рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 69481,88 гривень, судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908 гривень.

19 серпня 2024 року Господарський суд Дніпропетровської області своєю ухвалою: закрив провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; звільнив його від боргів, окрім боргів з відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати аліментів, виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність не поширюється на виплату аліментів та відповідно й нарахування неустойки (штраф, пеня) по вказаним зобов`язанням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частина 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, згідно з положеннями Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є, зокрема, постанова державного (приватного) виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2024 року старшим державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесена постанова ВП № 72182127 про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 202/3727/21, виданого 09.03.2022 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 69481,88 грн.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Постанова приватного виконавця від 18.12.2024 ВП №72182127 мотивована тим, що ухвалою від 19 серпня 2024 року господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/4872/21 закрито провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 , згідно якої останнього звільнено від боргів, окрім боргів з відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати аліментів, виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. Виходячи з вище вказаного, пеня за несвоєчасну оплату аліментів нерозривно пов`язана з аліментними платежами, а тому виконавче провадження відповідної категорії не підлягає закінченню на підставі п.5 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження .

Статтею 133 Кодексу України з процедур банкрутства визначений порядок задоволення вимог кредиторів. За змістом частин 6, 7 цієї статі, вимоги, не задоволені через недостатність майна боржника, вважаються погашеними, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені або погашені частково у процедурі задоволення вимог кредиторів, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За змістом ст. 134 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд при постановленні ухвали про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність ухвалює рішення про звільнення боржника - фізичної особи від боргів. Фізична особа не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів після завершення судових процедур у справі про неплатоспроможність та обов`язку повернення непогашених боргів, а саме: 1) відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; 2) сплати аліментів; 3) виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. Такі вимоги, що не були повністю погашені у справі про неплатоспроможність, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність у непогашеній частині.

Аналіз наведених вище положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку про те, що при завершенні процедури погашення боргів боржника відбувається закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи зі звільненням боржника - фізичної особи від не погашених в межах процедури банкрутства боргів (не задоволених через недостатність майна боржника), які були заявлені в межах справи про неплатоспроможність фізичної особи, а також які існували, але не були заявлені в межах справи про банкрутство.

Окремо виділяється категорія вимог, які можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи в порядку, встановленому цивільним законодавством, зокрема, вимоги по сплаті аліментів.

З сукупності вказаних норм, вбачається, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність не поширюється на виплату аліментів та відповідно й нарахування неустойки (штраф, пеня) по вказаним зобов`язанням.

Розмір пені при несплаті аліментів передбачений ст. 196 СК України, що розташована у Главі 15, яка регулює обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання. Дана відповідальність визначена задля належного захисту дитини та є складовою заборгованості за аліментами.

Отже, виконавча служба під час відновлення та продовження виконання виконавчого провадження діяла в межах своїх повноважень на підставі норм закону.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не вбачає в діях державного виконавця порушення положень Закону України "Про виконавче провадження" при вчиненні виконавчих дій та порушення прав боржника.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення діючого законодавства, незгоди з висновками місцевого суду щодо оцінки доказів та застосування вимог Закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 24 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: