Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5552/25
Провадження № 2/711/2609/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Півень С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Грибанов Д.В., який діє на підставі довіреності від 05.12.2024р., звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №03065-06/2024 від 03.06.2024р. в загальному розмірі 17 952 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 03.06.2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою був укладений кредитний договір №03065-06/2024 в електронній формі, на підставі якого відповідачка отримала кредит в розмірі 7 300 грн. Внаслідок порушення відповідачкою умов повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість в загальному розмірі 17 952 грн. 19.11.2024р. між позивачем та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено договір факторингу, на підставі якого право вимоги до відповідачки перейшло до позивача. Оскільки відповідачка не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

28.07.2025р. представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Канак М.С., яка діє на підставі довіреності від 05.12.2024р., до суду подане клопотання про долучення доказів та уточнена позовна заява, в якій позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №03065-06/2024 від 03.06.2024р. в загальній сумі 17 952 грн., з яких: заборгованість за сумою боргу 6 976,50 грн., заборгованість за процентами 7 325,50 грн., заборгованість за штрафними санкціями 3 650 грн. Також, просить стягнути із відповідачки судові витрати.

Відповідачка частково заперечила проти позову, про що зазначила у відзиві на позовну заяву. Зокрема, вказує, що вона не заперечує факту отримання кредитних коштів у розмірі 7 300 грн., однак просить врахувати, що вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки її щомісячний дохід становить 9 000 грн., а інших джерел доходу вона немає. Окрім того, сума штрафних санкцій (пеня, проценти) є надмірними і явно непропорційними до суми тіла кредиту. Тому, просила зменшити розмір неустойки (пені, процентів, штрафів), виходячи із принципу справедливості, помірності та добросовісності. Одночасно, у зазначеному відзиві на позовну заяву, відповідачка просила розглянути справу без її участі, за наявними у справі доказами.

24.06.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з тим, в позовній заяві представник позивача просив розгляд справи здійснювати у відсутність представника та, у випадку неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 не з`явилася. У відзиві на позовну заяву, відповідачка просила розглянути справу без її участі, за наявними у справі доказами.

18.09.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

03.06.2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №03065-06/2024 (далі Договір кредиту), який підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора /а.с. 6-9, 10-11/.

Згідно умов вищевказаного договору позичальнику надається кредит в сумі 7 300 грн. строком на 120 днів, тобто з 03.06.2024р. до 30.09.2024р., на умовах його повернення зі сплатою відсотків в розмірі 1,5% за кожен день користування кредитними коштами, в межах строку, вказаного в п. 1.2 договору. Кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта, включаючи використання платіжної картки №5355-28хх-хххх-4294 (п. 1.1, 1.4.1, 1.4.2,1.6 договору).

Відповідно до Додатку №1 до Договору кредиту сторонами договору визначений графік платежів, в якому визначено порядок повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, який узгоджується з умовами Договору кредиту, викладеними у п. 1.2, 1.4.1, 1.5, 3.1-3.4 /а.с. 9/.

03.06.2024р. кредитні кошти в розмірі 7 300 грн. були перераховані на картку № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 414319734, що стверджується листом-повідомленням iPay.ua від 23.04.2025р. /а.с. 12, 66/. Окрім того, факт отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 7 300 грн. не заперечується і самою відповідачкою, про що остання зазначила у відзиві на позовну заяву.

19.11.2024р. між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу №191124/2 (далі Договір факторингу) згідно умов якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК» ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Аванс Кредит» /а.с. 13-15/.

Того ж дня, 19.11.2024, сторони Договору факторингу склали акт прийому-передачі реєстру боржників, відповідно до якого позивач прийняв реєстр боржників і набув право грошової вимоги до переліку боржників, до складу яких входять і вимоги до ОСОБА_1 , що ґрунтуються на умовах Договору кредиту №03065-06/2024 від 03.06.2024р., в загальній сумі 17 952 грн., з яких: 6 976,50 грн. - заборгованість за основним боргом, 7 325,50 грн. заборгованість за відсотками, 3 650 грн. заборгованість за штрафними санкціями /а.с. 16-17, 72073/.

Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачкою було укладено Договір про надання фінансового кредиту №03065-06/2024 від 03.06.2024р. в електронній формі, який підписаний відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W2810. На підставі такого договору відповідачкою було отримано у кредит грошові кошти в сумі 7 300 грн., які вона зобов`язувалася повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього.

Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі про надання фінансового кредиту №03065-06/2024 від 03.06.2024р. і вона користувалася кредитними коштами, однак допустила порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом за нею обчислюється заборгованість в загальному розмірі 17 952 грн., з яких: 6 976,50 грн. заборгованість за основним боргом, 7 325,50 грн. заборгованість за відсотками, 3 650 грн. заборгованість за штрафними санкціями.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за основним боргом, проценти за користування кредитними коштами, що нараховані та обчислені за період з 03.06.2024р. по 30.09.2024р. (120 днів) за денною процентною ставкою 1,5%, та заборгованість за штрафними санкціями.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Аванс Кредит», станом на 19.11.2024р. за відповідачкою обчислювалась заборгованість за Договором №03065-06/2024 від 03.06.2024р. в загальній сумі 17 952 грн., з яких: 6 976,50 грн. заборгованість за основним боргом, 7 325,50 грн. заборгованість за відсотками, 3 650 грн. заборгованість за штрафними санкціями /а.с. 75-76/.

Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам кредитування, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 1.2, 1.4.1, 1.5, 3.1-3.4, 5.3 Договору №03065-06/2024.

Із зазначеного розрахунку вбачається, що відповідачка періодично сплачувала заборгованість за кредитом, а саме відповідачкою було сплачено: 27.06.2024р. 3 000 грн., з яких: тіло 262,50 грн. та 2 737,50 грн. проценти; 22.07.2024р. 2 700 грн., з яких: тіло 61 грн. та 2639 грн. проценти. А всього, відповідачкою було сплачено 323,50 грн. тіла кредиту, в зв`язку з чим залишок заборгованості за тілом складає 6 976,50 грн.

Окрім того, відповідачкою повністю була сплачена заборгованість за процентами, яка нарахована по 22.07.2024р. включно в загальній сумі 5 396,50 грн.

Починаючи з 23.07.2024р. нарахування процентів почалося спочатку та вже на залишок заборгованості по кредиту, яка складала 6 976,50 грн.

За період з 23.07.2024р. по 30.09.2024р. (70 днів) нарахована заборгованість за процентами в загальній сумі 7 325,50 грн. за процентною ставкою 1,5%.

Стосовно доводів відповідачки щодо невідповідності розміру нарахованих процентів засадам добросовісності та розумності, оскільки їх розмір неспівмірний з розміром тіла кредиту, то суд зауважує наступне.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (п. 3, 6 ст. 3 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК зміст принципу свободи договору передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тлумачення як статті 3 ЦК загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК, свідчить, що принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому, добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки (постанова Верховного Суду від 10.09.2018р. у справі № 920/739/17).

Верховний Суд у постанові від 08.05.2018р. у справі № 910/1873/17 вказав, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019р. у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Питання щодо розміру процентної ставки за договорами споживчого кредитування врегульовані положеннями Закону №1734. З набуттям чинності таким законом, положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону №1734.

На момент укладання відповідачкою з ТОВ «Аванс Кредит» кредитного договору положеннями ч. 5 ст. 8 з врахуванням п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 (зі змінами в редакції згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023р., що набули чинності з 24.12.2023) було передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати наступні значення: в період часу з 24.12.2023р. по 21.04.2024р. (120 днів) 2,5%; 22.04.2024р. по 19.08.2024р. (120 днів) 1,5%; з 20.08.2024 р. 1%.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №1734 умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, враховуючи що відповідна редакція ч. 5 ст. 8, п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 була чинною на момент укладання Договору №03065-06/2024, то сторони мали враховувати відповідні законодавчі приписи, а відтак нарахування кредитором процентів за період з 20.08.2024р. по 30.09.2024р. (42 дні) за денною процентною ставкою 1,5% є неправомірним, оскільки суперечить відповідним положенням Закону №1734.

З огляду на зазначене слід дійти висновку, що за Договором №03065-06/2024 кредитор має право на отримання від позичальника процентів за користування кредитом, які слід обчислювати за денною процентною ставкою 1,5% за період з 23.07.2024р. (оскільки існуюча до цього заборгованість була сплачена відповідачкою) і по 19.08.2024р. (28 днів), що складає 2 930,13 грн. (6 976,50 грн. * 1,5% /100% * 28 днів), та за денною процентною ставкою 1% за період з 20.08.2024р. по 30.09.2024р. (42 дні), що складає 2 930,13 грн. (6 976,50 грн. *1% / 100% * 42 дні).

Таким чином, обґрунтованими та правомірними є вимоги щодо стягнення з відповідачки тіла кредиту в розмірі 6 976,50 грн. та процентів за користування кредитом в сумі 5 860,26 грн. (2 930,13 грн. + 2 930,13 грн.)., а всього 12 836,76 грн.

Разом, в контексті доводів відповідачки щодо неспівмірності процентів за користування кредитом із сумою кредиту, слід зазначити, що статтею 21 Закону №1734 передбачені особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, якими передбачено обмеження обсягу відповідальності споживача перед кредитором в частині платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит. Натомість будь-яких обмежень щодо співрозмірності процентів за користування кредитом із сумою кредиту в закону не передбачено.

За таких обставин, необґрунтованими є доводи відповідачки щодо невідповідності засадам розумності та добросовісності розміру нарахованих їй до сплати процентів за кредитом в розмірі, що значно перевищує тіло кредиту.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідачки заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 3 650 грн., то слід зазначити наступне.

Загальновідомою є та обставина, що з 24.02.2022р. і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-IX.

Законом України від 15.03.2022р. №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до обставин спірних правовідносин судом встановлено, що прострочення відповідачкою виконання її кредитних зобов`язань мало місце в період строку дії Договору №03065-06/2024, тобто після введення режиму воєнного стану на території України.

За таких обставин покладання на відповідачку обов`язку зі сплати кредитору (позивачу) штрафних санкцій у вигляді неустойки (штрафу), право на нарахування якого для кредитора передбачено п. 5.3 Договору №03065-06/2024, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідачка, в порушення умов договору кредитні кошти не повернула, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за Договором №03065-06/2024, яка складається із заборгованості за тілом кредиту (основний борг) 6 976,50 грн. та заборгованості за процентами 5 860,26 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на загальну суму 12 836,76 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 3028 грн. /а.с. 1/.

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення часткового, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 181,98 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 3 028 грн. /сума плаченого судового збору/ х 71,51% /відсоток, на який задоволено позовні вимоги/ = 2 165,32 грн.).

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (; юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032; IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №03065-06/2024 від 03.06.2024р. в загальній сумі 12 836,76 грн. та судовий збір у розмірі 2 165,32 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 22 вересня 2025 року.

Головуючий: В.М. Скляренко