Справа № 350/1868/24
Номер провадження 2/350/81/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2025 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.,
секретаря Маєвської С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав,
з участю учасників справи:
відповідача ОСОБА_2 ,
суд,-
І. Стислий виклад позицій сторін:
позивачка ОСОБА_1 звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , у якій просила ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини між ними існували тільки формально, у зв`язку з чим рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської областівід 24.12.2021 шлюб між ними було розірвано, а малолітнього сина залишено на проживання разом з нею. Згідно рішення Рожнятівського районного суду від 11.02.2022 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Не зважаючи на таке рішення суду, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, починаючи з 01.11.2022 року аліменти на утримання дитини не сплачує, дитина продовжує повністю перебувати на її матеріальному утриманні. Окрім цього, відповідач не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, успішністю у навчальному закладі, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Відповідач також не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та загалом не забезпечує можливість його повноцінного, гармонійного, особистісного та соціального розвитку. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі відповідача.
Позивачка також зазначила, що окрім ухилення від виховання та утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_4 , відповідач веде достатньо аморальний спосіб життя та схильний до вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень. Так вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2022 у справі №350/1001/22, останнього визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311 КК України. Також під час спільного проживання з відповідачем вона систематично потерпала від домашнього насильства фізичного та психологічного характеру з його сторони, що підтверджується ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05.12.2023 у справі №350/376/22. Незважаючи на те, що даною ухвалою суд постановив звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, факт спричинення їй тілесних ушкоджень оспорюваний не був.
Вказані обставини на її думку є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, направила суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі, крім цього зазначила, що позовні вимоги підтримує.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що він переніс інсульт у зв`язку з чим у нього почалися проблеми зі здоров`ям, через що він перестав працювати, та був позбавлений можливості надавати матеріальне утримання своїй дитині. На даний час він являється особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності та сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_4 . Вказав, що бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні з сином, та має намір у майбутньому налагодити з останнім дружні відносини. Просив не позбавляти його батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , а у задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Стефанець Г.Я. у судове засідання не прибула, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням наданого органом опіки та піклування висновку.
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи (а.с. 25).
Ухвалою від 26.06.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи.
13.11.2024 та 26.12.2024 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від позивачки ОСОБА_1 поступили заяви про розгляд справи у її відсутності, у яких вона також зазначила, що позові вимоги підтримує повністю (27,31).
23.01.2025 представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Стефанець Г.Я. направила суду заяву про відкладення судового засідання та надати органу опіки та піклування додатковий час для підготовки висновку (а.с. 37).
23.01.2025 та повторно 17.02.2025, 10.04.2025, 20.05.2025 представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Стефанець Г.Я. направила суду заяви про відкладення судового засідання, в яких також просила надати органу опіки та піклування додатковий час для підготовки висновку (а.с. 37, 42, 47, 50).
26.03.2025 та повторно 02.07.2025 Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області на ім`я начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Рохман І.В. направлялися листи з вимогою надати Рожнятівському районному суду Івано-Франківської області висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради або повідомити про причину ненадання такого висновку (а.с. 46, 56).
15.07.2025 представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Стефанець Г.Я. направила суду заяву у якій просила долучити до матеріалів справи витяг з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №793 від 04.07.2025, а розгляд справи провести у її відсутності (а.с. 57).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
Відповідно до копії паспорта громадянина України № НОМЕР_1 від 03.01.2023 (а.с.4), позивачка у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Витягом з реєстру територіальної громади №2023/009410783 від 16.11.2023 (а.с.6) встановлено, що місце проживання позивачки ОСОБА_1 зареєстровано по АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.7-8), відповідач у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 25.09.2012 (а.с.10).
Копією рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2021 у справі №350/1975/21 (а.с.11) підтверджено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, а малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_1 .
Копією рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2022 у справі №350/42/22 (а.с.12-13) підтверджено, що з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно.
З довідки №720 виданої директором Миколаївського ліцею №3 від 09.10.2024 (а.с. 18) встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.09.2021 по теперішній час навчається в Миколаївському ліцеї №3 Миколаївської міської ради Миколаївської області. Батько ОСОБА_2 з класним керівником не спілкується, батьківські збори не відвідує. Вихованням сина займається мати ОСОБА_1 .
Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Миколаївського ліцею №3 Миколаївської міської ради Миколаївської області (а.с.19), ОСОБА_3 є учнем 6-А класу. Хлопчик має високий та достатній рівень навчальних досягнень з предметів навчального циклу. Зарекомендував себе здібним учнем, на уроках зосереджений, швидко засвоює суть матеріалу, легко відтворює, вміє порівнювати, часто пропонує власні оригінальні рішення, володіє достатнім запасом слів. На уроках завжди активний, виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Мати хлопчика ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у житті класу.
Відповідач ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 29.01.2025 (а.с. 69).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.07.2025 №793 з метою соціального захисту малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за недоцільність позбавити батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 (а.с. 59-63).
Суд приймає до уваги як доказ висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин.
Отже, між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина.
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування:
беручи до уваги позицію позивачки та пояснення відповідача, проаналізувавши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.
Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
При вирішенні даного спору суд враховує, насамперед, інтереси неповнолітньої дитини.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь яких доказів наявності виключних обставин, які б давали підстави для позбавлення батьківських справ відповідача суду не надано.
За змістом частин четвертої та п`ятої ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно письмового висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 59-63), який є додатком 3 до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (а.с. 58), беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 18.06.2025 року, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При прийнятті рішення по даній справі суд в першу чергу, виходячи з інтересів малолітньої дитини, враховує висновок виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області щодо обставин спору та про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який узгоджуються з фактичними обставинами справи.
Посилання на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини. Крім того, та обставина, що на час розгляду справи вихованням сина і його розвитком займається мати, не є безумовним підтвердженням небажання батька дитини брати участь у його утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування батька батьківськими обов`язками.
Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками стосовно сина ОСОБА_3 .
Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідача на даний час немає, а також те, що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідача батьківських прав, надати йому можливість налагодити стосунки з сином та попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.
На підставі ст.ст.150-155, 164-166 СК України та керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.
Суд попереджає відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 24.09.2025.

Суддя А.М.Бейко