Провадження № 2/742/1426/25
Єдиний унікальний № 742/2697/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді - Коваленка А.В., за участю секретаря Риндя Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача в якій просив визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру загальною площею 42.7 кв.м та житловою площею 29.5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана в період перебування в шлюбі, а саме 20.07.2021 на ім`я ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частину. Визнати транспортний засіб (відносно якого подано клопотання про витребування доказів судом) спільним сумісним майном подружжя, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 1 / 2 частини транспортного засобу.

Аргументує свої позовні вимоги тим, що з 06 серпня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 .

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2025 року шлюб між ними було розірвано.

В період спільного проживання за спільні сумісні кошти подружжя було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На сьогоднішній день відповідач не визнає його прав на придбане у шлюбі майно, у досудовому порядку спір вирішити неможливо. Тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

10 липня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні.

ІІ.Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2025 року призначено справу до підготовчого судового розгляду в порядку загального провадження на 10 год 00 хвилин 24 червня 2025 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2025 підготовчий розгляд справи відкладено до 11 год 30 хв 17 липня 2025.

У зв`язку із неявкою сторін розгляд справи відкладено до 11 год 30 хв 22 вересня 2025.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання транспортного засобу (відносно якого подано клопотання про витребування доказів судом) спільним сумісним майном подружжя, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 1 / 2 частини транспортного засобу, залишено без розгляду за заявою позивача.

ІІІ.Позиції сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

06 серпня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу її прізвище змінено на « ОСОБА_5 » (а.с.6)

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2025 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано(а.с.6).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.04.2025 на ім`я ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42.7 кв.м, житловою площею 29.5 кв.м. Право власності на нерухоме майно зареєстровано 20.07.2021 приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Ігнатовою Людмилою Леонідівною на підставі договору купівлі-продажу квартири №2148 виданого 20.07.2021 приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л.(а.с.7,8)

V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Щодо вимог про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1 / 2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно приписів ч.1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказані норми закону регламентують презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Дана презумпція може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч.19 Постанови Пленуму ВССУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуде за час шлюбу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2016 по 13 травня 2025 року. Під час перебування у шлюбі ними як подружжя за власні кошти було придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яку в інтересах сім`ї на підставі договору купівлі-продажу квартири №2148 виданого 20.07.2021 приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л., право власності на яку відповідач зареєструвала на своє ім`я.

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що спільне майно подружжя підлягає поділу по 1 / 2 частині кожному, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру загальною площею 42.7 кв.м та житловою площею 29.5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть

бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі

№ 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року в справі № 554/10517/16-ц (пункт 7.47), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зроблено такі висновки:

У справах позовного провадження факт належності майна подружжя, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про розподіл майна подружжя, а лише є підставою для вирішення такої справи.

Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про наявність права на таке майно.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

Оскільки судом встановлено, що квартира придбана подружжям під час шлюбу в інтересах сім"ї, визнання у позовному провадженні факту, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , є неналежним способом захисту.

У зв"язку з цим в задоволенні цієї частини вимог слід відмовити.

VІ.Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 % відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом, а саме: 1562,31 грн, а 50 % в розмірі 1562,31 грн підлягають поверненню з державного бюджету.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст.12,13,81,133,142,258-259,263,264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1 / 2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , 1562 (одна тисяча п`ятсот шістдесят дві) грн 31 коп в рахунок відшкодування коштів сплачених за 50 % судового збору при подачі позовної заяви.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , 50 % судового збору сплаченого при подачі позовної заяви, що становить 1562 (одна тисяча п`ятсот шістдесят дві) грн 31 коп згідно з квитанції про сплату №4099-3556-9553-1463 від 15.05.2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО