Справа № 190/1177/25
Провадження №2/190/565/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м.П"ятихатки

П?ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кудрявцевої Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Пронської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду міста П?ятихатки Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України,-

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 106 728,46 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 24.07.2008 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-0BW/293/2008, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 30 000 доларів США на купівлю нерухомого майна з кінцевим строком повернення до 24.07.2023 року.

21.11.2013 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі №190/1401/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №ML-0BW/293/2008 від 24.07.2008 року в розмірі 345 683 грн. 98 коп.

14.05.2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №05/2024/1-ДФ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №ML-0BW/293/2008 від 24.07.2008 року укладеним між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

05.08.2024 року ухвалою П`ятихатського районного суду у справі №190/1401/13-ц замінено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс».

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням то право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Просять стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача кошти нараховані на підставі ст.625 ЦК України в сумі 106 728 грн. 46 коп., з яких: 75588 грн.58 коп. - інфляційне збільшення; 31139 грн. 88 коп.. - штрафні санкції, понесені витрати на сплату судового та витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11.06.2025 рокувідкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов.

Заяв по суті справи від відповідача до суду не надходило.

Ухвалою суду від 12.08.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, через систему "Електронний суд" подав заяву про проведення розгляду справи без його участі, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ст.191 ЦПК України, - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку загального позовного провадження, у відсутності сторін, за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 24.07.2008 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-0BW/293/2008, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 30 000 доларів США на купівлю нерухомого майна з кінцевим терміном повернення до 24.07.2023 року.

21.11.2013 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі №190/1401/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-0BW/293/2008 від 24.07.2008 року, яким було задоволено позовні вимоги та стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 345 683 грн. 98 коп..

14.05.2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №05/2024/1-ДФ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №ML-0BW/293/2008 від 24.07.2008 року укладеним між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Окрім того, між ТОВ «ОТП Факторинг» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 14.05.2024 року.

05.08.2024 року ухвалою П`ятихатського районного суду у справі №190/1401/13-ц замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідно до Реєстру боржників до додатку №1 договору факторингу №05/2024/1-ДФ від 14.05.2024 року, - ТОВ «ОТП Факторинг Укораїна» відступив (передав права вимоги) Новому кредитору ТОВ «Діджи Фінанс» за Кредитним договором №ML-0BW/293/2008 від 24.07.2008 року.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.105 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст.1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18): «Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

(1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

(2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2023 у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначено наступне:

«Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Пред`явлення кредитором при існуванні задавненої вимоги тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор для охорони інтересів боржника може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22)».

Такі ж правові підходи застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

Отже, наразі три проценти річних та інфляційні втрати позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.

Крім того позивач зазначає, що 24.07.2008 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-0BW/293/2008, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 30 000 доларів США на купівлю нерухомого майна з кінцевим терміном повернення 24.07.2023 року. А також те, що 21.11.2013 року рішенням суду було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за даним кредитним договором у розмірі 345 683 грн. 98 коп. Проте, на підтвердження зазначеного, позивачем не було надано жодного підтверджуючого документу щодо укладеного кредитного договору, набранням рішення суду від 21.11.2013 року законної сили, не вказано чи перебуває дане рішення на виконанні.

Ухвалення у справі обґрунтованого рішення може бути досягнуто лише шляхом встановлення обставин, на які посилається кожна сторона, шляхом підтвердження їх наявності належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та переконаннях сторони.

Наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обґрунтованого рішення є недопустимим.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю обставин, на які позивач посилається.

З огляду на відмову в позові, в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 81,258, 259, 263-265, 268, 273, 354ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України, - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по справі понесені позивачем, - віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс", , місцезнаходження: вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8, м.Київ, 04112;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суддя П`ятихатського районного суду

Дніпропетровської області Ю.В.Кудрявцева