КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/5067/24
провадження № 22-ц/824/2905/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року в складі судді Діденка Є.В.,

встановив:

У квітні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.04.2014 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 отримує послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті, жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від відповідача не надходило.

Крім того, 31.05.2021 на офіційному сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» опубліковано повідомлення про публічну пропозицію укласти договір приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, який на підставі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 вважається укладеним з 01.07.2021.

Відповідач порушила умови договору та має прострочену заборгованість за період з 01.03.2020 по 31.01.2024, що загалом складає 41 264,84 грн, з яких: 40 324,28 грн - заборгованість з оплати за централізоване водопостачання та водовідведення; 940,56 грн - заборгованість із внесення плати за абонентське обслуговування.

Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання та не погашає заборгованість, ПрАТ «АК «Київводоканал» просило суд стягнути на його користь також 1 272,04 грн - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та 6 546,72 грн - втрати від інфляції.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість в загальному розмірі 49 083,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» витрати по оплаті судового збору в загальному розмірі 3 028,00 грн.

21.09.2024 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким застосувати строк позовної давності до позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги на користь позивача в межах строку позовної давності, а саме: з 18.04.2021 по 18.04.2024, в задоволенні вимог по стягненню 3 % річних та інфляційних втрат відмовити.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначила, що відповідно до інформації, що міститься в електронному порталі «Судова влада», позивач звернувся до суду з вказаним позовом 18.04.2024. При цьому позовні вимоги заявлені за період заборгованості з 01.03.2020 по 31.01.2024. Таким чином, загальний строк позовної давності в межах цього позову починається з 18.04.2021 до моменту звернення до суду із позовом, а саме: 18.04.2024, а тому заявлений період з 01.03.2020 по 18.04.2021 не підлягає задоволенню та стягненню.

Зазначає, що надані позивачем розрахунки заборгованості з частковою оплатою не є підставою для переривання строку позовної давності.

Також, вимога позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є незаконною та не підлягає задоволенню, оскільки в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022. воєнний стан діє до даного часу.

04.03.2022 Верховним Судом вирішено питання про особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан. Так, відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Таким чином, вказана вимога не підлягає задоволенню.

10.12.2024 ПрАТ «АК «Київводоканал» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року залишити без змін.

Посилається на те, що в розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2020 по 31.01.2024, який позивач надав суду разом з позовною заявою, відображено, що за адресою: АДРЕСА_1 , споживачем проводилися оплати за надані послуги, а саме: в червні 2020 року в розмірі 363,32 грн, в липні 2020 року в розмірі 200,00 грн, в листопаді 2020 року в розмірі 229,20 грн, в травні 2021 року в розмірі 17,60 грн, в червні 2021 року в розмірі 100,00 грн, в серпні 2021 року в розмірі 176,55 грн, в вересні 2021 року в розмірі 176,55 грн, в листопаді 2021 року в розмірі 253,10 грн, в лютому 2022 року в розмірі 29,44 грн, що свідчить про визнання боргу в розумінні ст. 264 ЦК України.

Усвідомлена, періодична оплата боргу відповідачем, є підставою для переривання строку позовної давності.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново, позовні вимоги про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги заявлені в межах строків позовної давності.

Отже позовна давність до спірних взаємовідносин не може бути застосована, оскільки відповідач оплачувала кошти на рахунок позивача по погашенню заборгованості, що свідчить про визнання нею свого боргу перед позивачем і в такий спосіб відбулося переривання позовної давності.

Зазначає, що з лютого 2022 року по січень 2024 року штрафні санкції ПрАТ «АТ «Київводоканал» відповідачу не нараховувало, оскільки це є порушенням чинного законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наданих позивачем доказів відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним з ПрАТ «АК «Київводоканал» договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконує. Доказів на спростування позовних вимог відповідач не надала. Позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності. Нарахування 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання і втрат від інфляції відбулося за період, що не виключав таке нарахування.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири та споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 21.10.1993.

05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається таким, що ознайомлений, погоджується та приєднується до умов Договору.

Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідач отримувала послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) на підставі Договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору - 1 у вищевказаній газеті, на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідача не надходило.

Відповідно до п. 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги відповідно до затверджених цін/тарифів та обсягів спожитих послуг.

Відповідно до п. 3.1 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно із наданим суду розрахунком заборгованості, внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг у відповідача утворилась заборгованість за період з 01.03.2020 по 31.01.2024, що загалом складає 41 264,84 грн, з яких: 40 324,28 грн - заборгованість з оплати за централізоване водопостачання та водовідведення, 940,56 грн - заборгованість із внесення плати за абонентське обслуговування. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 1 272,04 грн - 3 проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та 6 546,72 грн - втрати від інфляції за період до лютого 2022 року.

Згідно довідки ПрАТ «АК «Київводоканал» від 05.03.2024 у відповідача за період станом на 31.01.2024 обліковується заборгованість перед позивачем за послуги з централізованого водопостачання та послуги з централізованого водовідведення - 40 324,28 грн, плата за абонентське обслуговування - 940,16 грн, по О/Р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Положенням частини 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Правовідносини пов`язані зі стягненням заборгованості з житлово-комунальних послуг врегульовані ЦК України. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. А виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

В порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення відносяться до комунальних послуг.

Виходячи з визначення наданим у п. 2, 6, 13 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дають підстави для висновку, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку, плати за абонентське обслуговування та наявність порушеного права ПрАТ «АК «Київводоканал».

Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

В порядку ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за вказаною адресою надавав послуги з водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) в період з 01.03.2020 по 31.01.2024.

Матеріали справи не містять доказів надходження до ПрАТ «АК «Київводоканал» від відповідача будь-яких претензій щодо наданих послуг. Відсутні у матеріалах справи і докази щодо будь-яких заперечень відповідача до умов договору, факту його укладення чи відмови від отримання послуг, що надає позивач.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що позивачем доведено факт укладення договору з відповідачем та факт надання послуг із водопостачання та водовідведення.

Крім того, матеріали справи та апеляційна скарга не містять заперечення щодо користування вказаними послугами відповідачем. Відповідач частково сплачувала заборгованість за надані їй послуги, що свідчить про визнання останньою факту існування заборгованості за договором.

Щодо строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини 1, 2 статті 264 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 530-ІХ від 17 березня 2020 року), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування платежів за житлово-комунальні послуги.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 01.03.2020.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.

Суд першої інстанції, врахувавши положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що до вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2020 по 18.04.2021 відсутні підстави вважати пропущеним строк позовної давності.

Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Доводи ОСОБА_1 , наведені в апеляційній скарзі, про те, що у квітні 2024 року позивач мав право заявити позовні вимоги лише за період з 18.04.2021 по 18.04.2024 є помилковими та свідчать про неправильне трактування останньою вищевказаних положень чинного законодавства щодо врегулювання питання продовження строку позовної давності на строк дії карантину.

Щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 , від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

05 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», абзацом 1 п. 1 якої установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

29 грудня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», якою, зокрема, абзац 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в новій редакції. До припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285). Вказана постанова Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1405 набрала чинності 30 грудня 2023 року.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, яким встановлений перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, визначено, що місто Київ входило до вказаного переліку лише в період з 24 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року. А тому ПрАТ «АК «Київводоканал» мало право на нарахування відповідачу інфляційної складової та трьох процентів річних з 01.03.2020 по 23.02.2022, та з 31.12.2023.

Відповідно до наданого ПрАТ «АК «Київводоканал» розрахунку заборгованості, заборгованість по 3 % річних та інфляційній складовій була нарахована по лютий 2022 року, що не суперечить викладеним у постанові Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 положенням.

З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат в період з лютого 2022 року по січень 2024 року не проводилось, показники «0,00».

З урахуванням долучених до справи доказів, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованими, оскільки підтвердженні належними доказами та відповідають вимогам чинного законодавства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук