КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/929/24 Головуючий у суді І інстанції Хоменко В.С.
Провадження № 22-ц/824/8418/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Мастергаз» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мастергаз», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АКОН-140» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 жовтня 2023 року сталося залиття належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Причиною такого залиття є те, що після зняття теплолічильника на повірку спеціалісти ТОВ «Мастергаз», які його демонтували, не встановили ані тимчасового засобу вимірювальної техніки, ані вставку або заглушки на кінці труб і, як результат, при включенні в будинку центрального опалення відбулося залиття належної йому квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 .

Обґрунтовуючи вину ОСББ «АКОН-140», позивач зазначав, що відповідач не переконався у тому, що включення в будинку центрального опалення може призвести до негативних наслідків, так як сантехніку Об'єднання було відомо про проведення в будинку повірки лічильників. Проте, будучи управителем багатоквартирного будинку, ОСББ не здійснило своєчасних дій спрямованих на недопущення та ліквідацію наслідків аварії.

Отже, на думку позивача, затоплення належної йому квартири знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх обов`язків, а тому вони повинні нести солідарну відповідальність за завдану шкоду.

Вартість матеріального збитку, що нанесений йому як власнику пошкодженого майна внаслідок затоплення, складає 285 589,00 грн, що підтверджується звітом від 05 грудня 2023 року.

Крім того, позивач вказував, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди через псування майна та неможливості його використання, яка виразилася у душевних стражданнях, стресі, тривожності і розпачі, розмірі якої він оцінив в 100 000,00 грн.

Просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку 285 589,00 грн майнової шкоди, 100 000,00 грн моральної шкоди та понесені судові витрати, а саме 3 929,60 грн судового збору, 8 500,00 грн на проведення оцінки завданих збитків та 20 000,00 грн на надання правової допомоги.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Мастергаз» на користь ОСОБА_1 285 589,00 грн на відшкодування завданої майнової шкоди та 10 000,00 грн компенсації завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Мастергаз» на користь ОСОБА_1 3 929, 60 грн сплаченого судового збору, 8 500,00 грн витрат на проведення оцінки та 20 000,00 грн витрат на надання правової допомоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ТОВ «Мастергаз» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано Постанову Кабінету Міністрів України від 08 липня 2015 року № 474, яка регулює порядок подання лічильників на повірку в контексті відносин «виконавець комунальної послуги - споживач». Проте, ТОВ «Мастергаз» не є виконавцем теплопостачальної послуги, а виконує тільки технічні роботи (демонтаж, монтаж, повірку) на замовлення власників лічильників, не отримуючи плати за теплопостачання і не закладаючи витрати на повірку в тариф.

Окрім того, відповідно до пункту 11 Порядку № 474 установити тимчасовий прилад чи заглушку зобов`язаний виконавець комунальної послуги, а не стороння інжинірингова компанія. Якщо лічильник є індивідуальним (власність споживача), обов`язок щодо повірки й тимчасового обліку покладається на самого споживача чи виконавця послуги за домовленістю, але не на ТОВ «Мастергаз».

Отже, суд помилково поширив вимоги Порядку № 474 саме на дії ТОВ «Мастергаз», хоча цей обов`язок визначений виключно для виконавців комунальної послуги.

Також стверджує, що перед демонтажем лічильника фахівець товариства закрив запірний кран, що підтверджується наданими фотодоказами, актом виконаних робіт, підписаним замовником без претензій. Залиття квартири відбулося 19 жовтня 2023 року, коли опалення в будинку було запущено ОСББ або іншим суб`єктом. Тобто ТОВ «Мастергаз» не здійснювало пуск теплоносія і не відповідає за відкриття крану чи перевірку мереж у квартирі.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України для відшкодування шкоди має бути доведено вину і прямий причинно-наслідковий зв`язок, однак відповідач виконав демонтаж належно, тому не може відповідати за подальше відкриття крана третіми особами.

Крім того, відповідач вказує, що судом першої інстанції недостатньо з`ясовано роль ОСББ «АКОН-140». Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що саме Об`єднання (або управитель) відповідає за належний технічний стан внутрішньобудинкових мереж, включно із перевіркою кранів перед запуском опалення. Проте суд не з`ясував, чи знало ОСББ про відсутність тимчасового засобу (заглушки), поки лічильник перебував на повірці, та чи перевірялася запірна арматура перед відновленням подачі теплоносія.

ТОВ «Мастергаз» заявляє клопотання про витребування відповідних документів у ОСББ «АКОН-140» (порядок підготовки до опалювального сезону, акти перевірок, інформування про демонтаж лічильника тощо), аби встановити реальні причини затоплення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ан І.М. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 1 Порядку № 474 його вимоги поширюються не лише на виконавців комунальних послуг, а й на операторів зовнішніх інженерних мереж та інших суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків.

Отже, ТОВ «Мастергаз», виконуючи демонтаж, монтаж і повірку лічильників, підпадає під дію цього Порядку як суб`єкт господарювання, що здійснює обслуговування засобів вимірювальної техніки. Крім того, сам факт виконання робіт з повірки та обслуговування засобів вимірювальної техніки, які використовуються для комерційного обліку теплової енергії, свідчить про застосування до відповідача норм Порядку № 474.

Відповідач сам визнає застосування Порядку № 474 до своєї діяльності, що підтверджується складеним ним актом про демонтаж засобу обліку теплової енергії, у якому зазначено, що цей акт складений відповідно до Додатку 2 Порядку № 474. Таким чином, доводи відповідача є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є правомірним і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції керівник ТОВ «Мастергаз» - Черненко Ю.В. підтримав аргументи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники ОСББ «АКОН-140» - адвокат Шельчук Т.С. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення.

Позивач в судове засідання не з'явився і явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив, а тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнитиз таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 07 грудня 2001 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 61).

Відповідно до акту про залиття квартири № 55 від 19 жовтня 2023 року, складеного комісією ОСББ «АКОН-140» у складі: Полозової А.І (член правління), Любич М.І. (керуючий справами) та Будніченка І.Г. (сантехнік), 19 жовтня 2023 року в будинку АДРЕСА_4 були залиті квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 .

Опис події та її наслідки: 19 жовтня 2023 року об 11 годині 50 хвилин розпочалось залиття квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 . Первинно залиття відбувалось на кухні по стояку водопостачання і в подальшому поширилось майже по усій квартирі. Інтенсивність залиття була дуже високою, про що невідкладно повідомлено охоронцю та представнику ОСББ з метою нагального вжиття заходів.

Одночасно було з`ясовано джерело залиття - ним виявилась квартира АДРЕСА_2 . Власнику квартири АДРЕСА_2 про залиття повідомлено негайно після виявлення такого факту. У квартирі АДРЕСА_2 в цей час перебував її користувач. Було вжито заходів щодо відключення водопостачання у квартирі АДРЕСА_2 та подальші дії, направлені на локалізацію аварії та зменшення її наслідків. Висота залиття водою у квартирі АДРЕСА_2 від підлоги була значною, орієнтовно 2 см.

Причиною аварійної ситуації, яка виникла в квартирі АДРЕСА_2 , є те, що при здаванні теплолічильника на повірку спеціалісти організації, яка демонтувала лічильник, не поставили замість теплолічильника вставку або заглушки на кінці труб і, як результат, при включенні в будинку центрального опалення була залита квартира АДРЕСА_2 та квартира, що знаходиться під нею, а саме квартира АДРЕСА_7 (а.с. 10)

Як вбачається з акту про демонтаж ЗВТ (лічильника теплової енергії) № 202956 від 03 жовтня 2023 року за адресою: АДРЕСА_8 , споживач ОСОБА_4 та представник ТОВ «Мастергаз» Мельничук В.Б. склали цей акт про демонтаж засобу вимірювальної техніки - лічильника теплової енергії (а.с. 11).

Відповідно до звіту про визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна внаслідок затоплення трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , складеного 05 грудня 2023 року, вартість матеріального збитку визначена з точки зору витратного підходу (з урахуванням округлень до цілого значення) і становить на дату оцінки 285 589,00 грн (а.с. 15-68).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Мастергаз, суд першої інстанції виходив з того, що у справах про відшкодування шкоди відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач, проте ТОВ «Мастергаз» не довело відсутності свої вини у спричиненні залиття квартири позивача, оскільки відповідач, як суб`єкт господарювання, що здійснював обслуговування засобу вимірювальної техніки (лічильника теплової енергії) у квартирі позивача та провів його демонтаж, всупереч пункту 11 Порядку № 474 на час проведення періодичної повірки або ремонту засобу вимірювальної техніки не встановив тимчасовий засіб вимірювальної техніки, що і призвело до залиття 19 жовтня 2023 року належного ОСОБА_1 житлового приміщення під час включення в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_4 центрального опалення.

Викладені у відзиві на позовну заяву доводи ТОВ «Мастергаз» щодо нездійснення установки тимчасової вставки або заглушки у випадках, коли існує можливість перекриття подачі теплоносія за допомогою крану лише підтверджує недбалість вказаного відповідача по виконанню свого обов`язку із встановлення тимчасового засобу вимірювальної техніки під час демонтажу 03 жовтня 2023 року засобу вимірювальної техніки в квартирі позивача.

Суд першої інстанції при цьому вказав, що з наданих ТОВ «Мастергаз» фото неможливо з`ясувати, чи на трубі та безпосередньо перед лічильником наявний кран перекриття подачі теплоносія.

Крім того, сам по собі підпис споживача в акті про демонтаж ЗВТ (лічильника теплової енергії) № 202956 від 03 жовтня 2023 року, на думку суду, не підтверджує фактів як існування такого крана, так і його технічного стану, адже жодної примітки із таким змістом вказаний акт не містить, а лише вказує на те, що останній претензій по об`єму, якості та строках виконання робіт немає, що також не звільняє ТОВ «Мастергаз» від обов`язків по виконанню процедури на подання на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, встановленої Порядком № 474.

За наведених обставин суд вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ТОВ «Мастергаз» майнової шкоди у заявленому розмірі 285 589,00 грн та 8 500,00 грн вартості послуг оцінювача збитків.

Також районний суд дійшов висновку, що спірні правовідносини передбачають відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач зазнав душевних страждань, спричинених затопленням квартири і пошкодження його майна. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд врахував, що внаслідок залиття квартири пошкоджено майно ОСОБА_1 , що передбачає наявність душевних страждань, які є складовою моральної шкоди.З огляду на викладене логічним є те, що з моменту затоплення позивач постійно перебуває у стресі, що негативно впливає на його здоров`я, переніс сильні душевні страждання, які можна було б оцінити в грошову суму 10 000,00 грн, що є достатньою і справедливою сатисфакцією завданих позивачу моральних страждань.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зобов`язання щодо відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала на підставі частини першої статті 1166 ЦК України.

Для покладення на особу-правопорушника відповідальності за заподіяну майнову шкоду необхідна наявність складу цивільного правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина особи, яка завдала шкоду.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди передбачені статтею 1166 ЦК України, яка встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Якщо мають місце спеціальні підстави, що надають можливість застосовувати до правовідносин положення інших статей § 1 Глави 82 ЦК, треба застосовувати спеціальні норми.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20).

Судом першої інстанції встановлено і ці обставини не оспорюються відповідачем, що позивачу внаслідок залиття квартири із системи теплопостачання були завдані збитки у розмірі 285 589,00 грн.

Позивач вважав, що винуватцями заподіяння йому шкоди є обидва відповідачі ТОВ «Мастергаз» та ОСББ «АКОН-140» із зазначенням якими неправомірними їх діями була завдана шкода.

Отже, до предмета доказування входило лише наявність неправомірних дій відповідачів і причинно-наслідковий зв`язок між цими діями і завданою шкодою.

Із пояснень сторін і матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Мастергаз» був укладений договір про надання послуг щодо повірки лічильника теплової енергії.

03 жовтня 2023 року представниками ТОВ «Мастергаз» на замовлення ОСОБА_1 був демонтований лічильник теплової енергії з метою його повірки, про що складений акт про демонтаж ЗВТ № 202956.

Відповідно до абзаців 5, 6 частини четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.

Спірні правовідносини, окрім загальних норм цивільного законодавства щодо договірних відносин, врегульовані також підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2015 року № 474 (далі - Порядок № 474).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 474 цим Порядком визначено процедуру подання на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб електричну енергію і газ, комерційних розрахунків за спожиту теплову енергію і воду, що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку.

Дія цього Порядку поширюється на операторів зовнішніх інженерних мереж (суб`єктів господарювання), що здійснюють обслуговування засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду), суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- та газопостачання для побутових потреб (далі - виконавці), а також споживачів відповідних послуг - фізичних осіб, співвласників багатоквартирного будинку, у власності яких перебувають засоби вимірювальної техніки (далі - споживачі).

У пункті 11 частини першої Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон № 2119-VIII) дано визначення оператора зовнішніх інженерних мереж, яким є власник зовнішніх інженерних мереж, а в разі якщо зовнішні інженерні мережі використовуються іншою, ніж власник, особою або є безхазяйними - особа, якій такі мережі власником передано у користування (управління, господарське відання, оренду, концесію) або яка здійснює фактичне користування такими мережами для транспортування відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води.

Також частиною першою статті 1 цього Закону № 2119-VIII встановлено, що вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів; обслуговування вузлів обліку, це огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.

Відповідно до частини одинадцятої статті 4 Закону № 2119-VIII право власності на встановлені відповідно до цієї статті вузли розподільного обліку/прилади - розподілювачі теплової енергії належить власникам (співвласникам) приміщень, у яких такі вузли обліку встановлені, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно із частиною другою статті 6 Закону № 2119-VIII обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Абзацом 2 пункту 4 Порядку № 474 визначено, що подання засобу вимірювальної техніки на ремонт здійснюється на вимогу споживача або виконавця згідно з пунктами 7-17 цього Порядку, якщо інше не передбачено нормативною документацією.

Відповідно до абзацу 2 пункту 9 Порядку № 474 демонтаж засобу вимірювальної техніки проводиться представником виконавця виключно у присутності споживача та оформляється актом за формою згідно з додатком 2.

На час проведення періодичної повірки або ремонту засобу вимірювальної техніки виконавець встановлює тимчасовий засіб вимірювальної техніки (пункт 11 Порядку № 474).

Отже, із наведених норм права вбачається, що засіб обліку теплової енергії, який знаходився у квартирі позивача є його власністю. Позивач, як власник, уклав договір про повірку лічильника з ТОВ «Мастергаз». Для повірки засобу обліку він демонтується та повіряється, після чого встановлюється споживачу.

Колегія суддів не може погодитись із судом першої інстанції в тому, що на ТОВ «Мастергаз» відповідно до пункту 11 Порядку № 474 покладався обов`язок встановити тимчасовий засіб обліку.

ТОВ «Мастергаз» не є оператором зовнішніх інженерних мереж (суб`єктів господарювання) в розумінні пункту 11 частини першої Закону № 2119. Встановлення тимчасового приладу обліку передбачено саме для операторів зовнішніх інженерних мереж з метою обліку теплової енергії, які зацікавлені в такому обліку, з метою не покладання цих обов`язків на споживача. Проте відповідач є лише сертифікованим суб`єктом господарювання, який на платній основі надає послуги з повірки лічильників, отже не зобов`язаний встановлювати тимчасовий прилад обліку.

Таким чином, не встановивши на місце демонтованого приладу обліку інший прилад обліку, ТОВ «Мастергаз» не допустило будь-яких порушень законодавства.

Разом із тим, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи у своєму позові вину ТОВ «Мастергаз», посилався на акт про залиття, який був складений представниками ОСББ і в якому зазначено, що представник ТОВ «Мастергаз», демонтувавши лічильник теплової енергії, не поставив замість нього вставку або заглушки.

Такої ж позиції притримується й інший відповідач ОСББ «АКОН-140» у письмових поясненнях (запереченнях) на позовну заяву

Проте жодного нормативного регулювання такого обов`язку позивачем та ОСББ «АКОН-140» не вказано. Лише при наявності у ТОВ «Мастергаз» такого обов`язку суд може перевіряти чи виконав цей відповідач це обов`язок і чи знаходиться в причино-наслідковому зв`язку між виконанням ним обов`язків заподіяння шкоди позивачу.

Заперечуючи проти позову і оскаржуючи в подальшому рішення суду, ТОВ «Мастергаз» зазначало, що система опалення у квартирі позивача має запірну арматуру перед лічильником. Відповідач надав суду фотокартки, які в обов`язковому порядку робляться виконавцем робіт при демонтажу лічильника, на яких зафіксований лічильник з показниками, а також факт його зняття. На цих фотокартках також зафіксовано, що поряд з лічильником знаходиться запірна арматура, яка перекриває воду до лічильника. Представник ТОВ «Мастергаз» пояснював, що заглушки на труби не ставляться, оскільки достатньо перекриття запірної арматури (крану), що і було зроблено.

Суд першої інстанції критично поставився до цих доказів, зазначивши, що із фотокарток не зрозуміло де знаходиться кран - перед чи за лічильником і не зрозуміло, чи був той кран перекритий.

Однак, при вирішення спору слід також керуватись загальновідомими обставинами, що лічильники встановлюються на вході у квартиру чи інший об`єкт нерухомості, а крани для перекривання водо- та теплопостачання ставляться саме перед ними з метою їх перекриття для обслуговування лічильника чи інших причин.

Тому саме позивач на спростування цих доводів відповідача мав надати суду докази, що такого крана не було, отже ТОВ «Мастергаз» мало поставити заглушку на місці лічильника. Проте ОСОБА_1 ці доводи ТОВ «Мастергаз» взагалі не спростовував.

Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Подібні обов`язки громадян як споживачів комунальних послуг закріплені у статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема споживач зобов`язаний: своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм; допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Системний аналіз зазначених положень законодавства у взаємозв`язку із положеннями статті 1166 ЦК України дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати своє майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані, своєчасно усувати недоліки у його роботі, а також забезпечити своєчасну підготовку і перевірку об`єктів, що перебувають у його власності, до періоду опалювального сезону через внутрішньобудинкову систему централізованого теплопостачання.

Колегія суддів вважає, що оскільки позивач є власником квартири і обладнання, яке встановлено в ній, він зобов`язаний відповідально відноситись до його експлуатації і розуміти, що при відсутності лічильника на мережі теплопостачання у жовтні місяці, коли в будинки подається опалення, необхідно перевірити, чи закриті крани, які виключають витік теплоносія із труби у приміщення квартири.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Мастергаз» на користь ОСОБА_1 285 589,00 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 10 000,00 грн компенсації моральної шкоди, завданої залиттям квартири, в якій стався неконтрольований витік води із квартирної системи центрального опалення.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Мастергаз» про відшкодування шкоди ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

За приписами частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного з ОСОБА_1 стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені ТОВ «Мастергаз» у межах цієї справи, а саме 10 968,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мастергаз» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мастергаз» про відшкодування шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мастергаз» витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 968,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній