КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 76644955 в розмірі 33978 грн. 75 коп., з яких: 8 610 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25368 грн. 75 коп. - сума заборгованості за відсотками;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 4322488 у розмірі 37 286 грн. 87 коп., з яких: 9 400 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 886 грн. 87 коп. - сума заборгованості за відсотками;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 01.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 76644955, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики.

10.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 4322488, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики.

14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників

Відповідно до Реєстру боржників № 22 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 978,75 грн., з яких: 8 610 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25368 грн. 75 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до Реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 37 286,87 грн., з яких: 9 400 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 886 грн. 87 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Посилалося на те, що всупереч умовам договорам позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі (т. 2 а.с. 2-7).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2025 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 76644955 в розмірі 33978 грн. 75 коп., з яких: 8610 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25368 грн. 75 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 4322488 в розмірі 37286 грн. 87 коп., з яких: 9400 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27886 грн. 87 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Всього стягнуто борг за договорами позики у загальному розмірі 71265 грн. 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 219-222).

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Права вимоги за зобов`язаннями, що виникли в 2023 році, не можуть бути предметом договору факторингу № 14/06/21 укладеного 14.06.2021.

Зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру заборгованості не навів свій розрахунок, не взяв до уваги факт закінчення строку кредитування, розмір процентної ставки, яка згідно умов договорів позики є нижчою, чим порахована позивачем, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості, її дійсний розмір та період, за який необхідно розраховувати розмір заборгованості за відповідними договорами позики, оскільки позивачем не надано суду першої інстанції первинних бухгалтерських документів щодо здійснення його погашення, а тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені у позові, є беззаперечними, що судом першої інстанції залишено поза увагою. При цьому зазначає, що у розрахунках суми заборгованості відсутній обґрунтований розрахунок нарахованих відсотків, а суд першої інстанції не встановив на яку суму заборгованості нараховані відсотки, на яку кількість днів та яка процентна ставка була застосована.

Указує, що суд першої інстанції не врахував, що після спливу визначеного договором позики строку кредитування право нараховувати відсотки припиняється, а також не дослідив питання строку користування позикою та її пролонгацію.

Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на правовідносини, які виникли між відповідачем та позивачем поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а п. 5.7., п. 5.8., п. 7 договорами позики встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання повідомлення про усунення порушення виконання зобов`язання, тому на момент подачі позову права позивача не були порушені, позов було пред`явлено передчасно, що є підставою для відмови у позові. При цьому судом не було враховано форс-мажорні обставини, які суттєво вплинули на доходи відповідача та на можливість виконання зобов`язання, оскільки зробили неможливим вчасно його виконати та у повному обсязі.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02.06.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

16.06.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Цього ж дня, до апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення та клопотання про приєднання контр-розрахунку заборгованості до матеріалів справи.

06.08.2025 до апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та було установлено судом першої інстанції, 01.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 76644955, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики.

10.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів»та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 4322488, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики.

У пункті 20 зазначених договорів визначено, що цей договорів у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно - телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики, а право вимоги за цими договорами належним чином перейшло до позивача. При цьому, розмір заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в наведеній частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

З наявної в матеріалах справи відповіді АТ «Універсал Банк» № БТ/2183 від 03.03.2025 встановлено, що 10.11.2023 на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 було зараховано грошові кошти в сумі 10 050 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 193).

Також, з наявної в матеріалах справи відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250227/73056-БТ від 07.03.2025 встановлено, що 01.11.2023 на картку № НОМЕР_2 було здійснено переказ коштів на суму 12 300 грн. 00 коп.

При цьому, за умовами договору позики № 76644955 від 01.11.2023 сума позики складає 12 300 грн. 00 коп., а за умовами договору позики № 4322488 сума позики складає 10 050 грн. 00 коп.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що відповідачем фактично не заперечується факт укладення договорів позики та отримання позики за договорами, проте останній не погоджується із розміром заборгованості та розміром нарахованих відсотків.

При цьому, колегія суддів з наявних в матеріалах справи доказів вбачає, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість за договорами позики з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості, що відображено у розрахунку заборгованості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладання договорів та наявність заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сукупність наявних в матеріалах справи доказів надає можливість встановити факт укладення договорів позики між відповідачем та первісним кредитором, що не заперечується самим відповідачем з посиланням на часткову сплату заборгованості за договорами позики, а також пересвідчитися у перерахуванні грошових коштів первісним кредитором на рахунок відповідача.

Апеляційним судом також відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав, з огляду на таке.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Як було встановлено судом першої інстанції, 14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

За умовами п. 1.1. Договору факторингу № 14/06/21, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до умов п. 1.2. Договору факторингу № 14/06/21, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку № 5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді.

28.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, якою внесено зміни до п. 1.3. Договору факторингу № 14/06/21.

11.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 22 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, якою погоджено передачу прав вимоги згідно реєстру боржників № 23 від 11.04.2024. Дана додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною договору.

Цього ж дня, між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 22 від 11.04.2024 на підставі п. 1.2. договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.

Відповідно до Реєстру боржників № 22 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 978,75 грн., з яких: 8 610 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25368 грн. 75 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до Реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 37 286,87 грн., з яких: 9 400 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 886 грн. 87 коп. - сума заборгованості за відсотками.

З наведеного убачається, що укладаючи договір факторингу, клієнтом та фактором було узгоджено умови переходу права вимоги заборгованості, які полягають у тому, що передача права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що положення статті 1078 ЦК України, які наголошують на тому, що предметом договору факторингу може виступати право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

З наведеного та з урахуванням встановленого у межах даної цивільної справи, апеляційний суд робить висновок, що укладення договору факторингу до виникнення кредитних правовідносин у ОСОБА_1 з первісним кредитором не свідчить про неможливість передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки факт передачі права вимоги обумовлений моментом підписання відповідно акту прийому передачі реєстру боржників до договору факторингу, що узгоджується із положеннями ст. 1078 ЦК України.

Таким чином, з огляду на викладене, помилковими твердження апелянта про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що відсутність заходів досудового врегулювання спору є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки умовами договорів позики, які були укладені між первісним кредитором та боржником, право яких перейшло до позивача, не вимагається обов`язкове досудове врегулювання спору. Пункти договорів позики, на які посилається апелянт, вказуючи на обов`язковість досудового врегулювання спору, визначають канали комунікації сторін та не містять вказівки на обов`язкове вжиття заходів досудового врегулювання спору.

Разом з цим, не заслуговують на увагу посилання апелянта щодо наявності форс-мажорних обставин, внаслідок введення в України правового режиму воєнного стану в Україні, як поважної причини неможливості виконання зобов`язань за договорами позики, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Наявність форс-мажорних обставин може засвідчуватись Торгово-промисловою палатою України.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.

Відповідно до опублікованого на сайті Торгово-промислової палати України листа № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У пунктах 19 договорів позики визначено, що сторона договору, яка порушила зобов`язання звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що засвідчуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами

Відповідно до частини 4статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у cправі № 911/1805/21 зазначено, що статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажорних обставин саме для ОСОБА_1 та які б надавали можливість суду встановити підстави неможливості вчасного виконання зобов`язань за договорами позики, що було б засвідчено відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції форс-мажорних обставин, як підстави для скасування оскаржуваного рішення, є необґрунтованими.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договорами позики, однак дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків у заявленому розмірі, враховуючи наступне.

Заперечуючи проти вимог позивача у цій частині, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано факт нарахування відсотків після спливу кредитного договору, а також не було досліджено розрахунок заборгованості, умови нарахування відсотків за договором.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як вбачається з п. 2.2., 2.3. Договору позики № 76644955, сума позики складає 12300 грн., строк позики (строк договору) - 30 днів (з 01.11.2023 по 30.11.2023), процентна ставка (базова) день - 2,5 %, знижена процентна ставка/день - 0,75 %.

За умовами п. 2.1.-2-4. Договору позики № 4322488, сума позики складає 10050 грн., строк позики - 30 днів (з 10.11.2023 по 10.12.2023), базова процентна ставка перший день користування позикою - 22,21 %, базова процентна ставка з другого дня користування позикою - 3,00 %, знижену процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики - 0,01 %.

У пункті 4 договорів позики передбачено, що проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами.

Пунктом 15 договорів позики визначено, що у разі якщо позичальник не дотримується умов офіційних правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг та/або правил постійно діючої акції для споживачів фінансових послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», знижена процентна ставка визначена п. 2 Договору, припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена п.п. 2.3. п. 2 Договору. Процентна ставка може бути змінена на підставі укладеної між позикодавцем та позичальником додаткової угоди до договору.

З наведеного апеляційний суд робить висновок, що позика була надана ОСОБА_1 на визначений строк, що становить 30 днів, з можливим подальшим продовженням строку користування позикою, шляхом укладення додаткових угод до договору.

В той же час, матеріали справи не містять доказів внесення змін до договорів щодо строку їх дії чи укладення додаткових угод між кредитором та позичальником щодо продовження строку дії договорів позики, а тому строк кредитування за договором позики № 76644955 та договором позики № 4322488 складає 30 днів, як визначено умовами укладених договорів та прямо передбачено у них із визначенням конкретного строку дії договорів.

За таких обставин, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» мало право нараховувати проценти за користування позикою тільки до 30.11.2023 за договором позики № 76644955 від 01.11.2023, та до 10.12.2023 за договором № 4322488 від 10.11.2023.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 провадження №14-154цс18 та від 31.10.2018 (провадження № 14-318цс18), де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наведеного вище суд першої інстанції у повній мірі не врахував, та як наслідок, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Так, з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором позики № 76644955 вбачається, що кредитор для нарахування відсотків за користування позикою застосовував знижену (акційну) проценту ставку у розмірі 0,75 % протягом строку користування позикою з 01.11.2023 по 30.11.2023, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за відсотками за договором позики № 76644955 в розмірі 2767 грн. 50 коп. (12300*30*0,75%).

Також, з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором позики № 4322488 вбачається, що кредитор для нарахування відсотків за користування позикою у перший день (10.11.2023) застосував базову процентну ставку у розмірі 22,21 % та з другого дня користування позикою до закінчення строку користування позикою застосовував знижену процентну ставку у розмірі - 0,01 %, з 11.11.2023 по 10.12.2023, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості за відсотками за договором позики № 4322488 в розмірі 2232 грн. 10 коп. (10050*1*22,21 %) за перший день користування позикою, та відповідно 29 грн. 14 коп. з другого дня користування позикою до закінчення строку користування позикою (10050*29*0,01 %). При цьому, колегія суддів враховує, що 10.12.2023 було враховано суму у розмірі 75 грн. 38 коп. для погашення відсотків за цим договором, що відображено у розрахунку заборгованості, а тому в підсумку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками за договором позики № 4322488 в розмірі 2185 грн. 87 коп.

За таких обставин, колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини справи та умови договорів позики, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, залишивши поза увагою правильність та обґрунтованість нарахування відсотків за укладеними договорами позики, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з підстав наведених вище.

При цьому, слід зауважити, що судове рішення не може бути зміненим в частині зменшення відсотків, оскільки судом у резолютивній частині рішення зазначені загальні суми заборгованості, які включають безпідставно нараховані відсотки по двом договорам, а отже зміна рішення в частині відсотків утруднить видачу виконавчих листів з метою виконання рішення суду.

Водночас, інші доводи апеляційної скарги не спростовують правомірність вимог щодо стягнення заборгованості за договорами позики.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

При цьому, згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., який судом першої інстанції стягнуто з відповідача у повному обсязі, однак за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині розміру стягнутих відсотків, а відтак часткового задоволення позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (32,22 %) у розмірі 975 грн. 62 коп.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 4542 грн. за оскарження судового рішення в повному обсязі, втім за наслідками апеляційного перегляду суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, а тому сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги (32,22 %) у розмірі 1463 грн. 83 коп.

Згідно вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд зобов`язує позивача, на користь якого покладено більшу суму судових витрат, після апеляційного перегляду, сплатити відповідачу різницю в розмірі 488 грн. 21 коп. (1463,83 грн. - 975,62 грн.).

Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 76644955, а саме: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 8610 (вісім тисяч шістсот десять) гривень 00 (нуль) копійок та заборгованість за відсотками у розмірі 2767 (дві тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 50 (п`ятдесят) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 4322488, а саме: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 9400 (дев`ять тисяч чотириста) гривень 00 (нуль) копійок та заборгованість за відсотками у розмірі 2 185 (дві тисячі сто вісімдесят п`ять) грн. 87 (вісімдесят сім) коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 488 (чотириста вісімдесят вісім) грн. 21 (двадцять одна) коп.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова