Справа № 599/1206/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:

судді Снігурського В. В.,

при секретарі Куриляк О.Г.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у в м.Зборові у порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 з вимогами про стягнення заборгованості за Кредитним договором від 25.10.2020 року №341962285 в розмірі 41810,90 грн. та судових витрат, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх договірних зобов`язань, в результаті чого, його заборгованість за вказаним договором складає 41810,90 грн.

Представник позивача просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю, щодо постановлення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача надав відзив на позов, згідно якого просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вважає, що позивачем у справі не підтверджено належного переходу до нього права вимоги за кредитним договором від 25.10.2020 року.

Стосовно самого кредитного договору від 25.10.2020 року, то відсутні будь-які докази його укладення саме відповідачкою, а також докази отримання останньою кредитних коштів.

Позивачем не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази в розумінні вимог Законів, які регулюють питання первинних бухгалтерських чи фінансових документів, перерахування відповідачеві кредитних коштів, відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Відтак, не доведено, що відповідачу надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами.

Листи третіх товариств, довідка, в тому числі повідомлення про перерахування коштів Відповідачеві, не є належним, допустимим і достатнім доказом перерахунку грошових коштів, згідно з вказаними вище вимогами Закону. Більш того, реквізити повного карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не містяться.

Також, вважає необґрунтованими твердження позивача щодо розміру заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами. Так, умовами договору сторони визначили строк кредитування 30 днів, а також базову процентну ставку та кредитну процентну ставку Пунктом 2.1.1.5 визначено, що право товариства за бажанням позичальника продовжити строк дії кредитного договору та змінити ставку на іншу, однак такі зміни до договору не вносились. Вказуючи про нарахування відсотків на суму 27240,90 гривень позивач фактично виходить за межі строку кредитування, погодженого сторонами у 30 днів. До позову не додано доказів про дотримання учасниками встановленого договором порядку продовження (автопролонгації) строку користування кредитом, відомостей про направлення позичальнику електронного листа-повідомлення з відтворенням даних про новий строк кредитування не надано.

Так само вважає, що розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи.

Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що 25.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 341962285 на суму 14570 грн.

Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов 'язків та оформлена в електронній формі.

Зазначений Кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання грошових коштів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.

У відповідності до норм ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію" електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту в електронному документі.

Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов 'язків та оформлена в електронній формі.

Зазначений Кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.

У відповідності до норм ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію" електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту в електронному документі.

Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На виконання зазначених вимог ОСОБА_2 було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів та відповідачка надала згоду на обробку своїх персональних даних.

Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV5RN48.

Таким чином кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Правові висновки з цього приводу викладено Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).

Щодо заперечень представника відповідача про те, що відсутні належні і допустимі докази перерахування коштів відповідачці, слід зазначити наступне:

у Постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зауважила, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням № 5B244A2E-C5B2-4D4C-B862-0D3362DFDFD0 від 25.10.2020 ініціювало переказ коштів в сумі 14570,00 грн. на картковий рахунок відповідача.

Таким чином первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 14570,00 грн 25.10.2020 на банківську карту № 5168-74XX-XXXX-9002 відповідача, яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору.

Зазначені докази є належними та достатніми, оскільки вони підтверджують факт перерахування позичальнику на визначений ним рахунок кредитних коштів.

Крім цього слід врахувати, що відповідач, маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості.

З огляду на зміст заперечень, викладених у письмових заявах по суті справи, вбачається, що відповідач факту отримання коштів не заперечує.

Між первісним кредитором - ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА та позивачем - ТОВ Таліон Плюс укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024.

Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 28.12.2020 відповідно до витягу з реєстру прав вимоги 114 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 30 417,16 грн. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Таким чином сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу.

Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. та витяг з реєстру прав вимоги 114 від 28.12.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820- 01

04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю. Відповідно до п.1.1. за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору (п.1.1.). Згідно п.1.2 Договору перехід від Клієнта (ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») до Фактора (Позивач) Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2. Таким чином, згідно витягу з Реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача на загальну суму 41810,90 грн Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025

Таким чином ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» є новим кредитором відповідача за вказаним договором, відповідно до договору факторингу, укладеного з первісним кредитором, а тому має право вимоги до відповідача.

Зазначене вище спростовує заперечення представника відповідача про те, що позивачем у справі не підтверджено належного переходу до нього права вимоги за кредитним договором від 25.10.2020 року.

Згідно ст. 1077 ЦК України а договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно розрахунку позивача загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором, становить 41 810,90 грн, яка складається з: 14 570,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 27 240,90 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц (провадження N 14-360цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц (провадження N 14-680цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), тобто дана судова практика є сталою.

В п.1.2 кредитного договору від 25.10.2020 року №341962285 визначено строк кредитування 30 днів.

Відповідач у визначений договором строк кредиту не повернув.

В п.1.4 вказаного кредитного договору від 25.10.2020 року №341962285 зазначено, що у випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом.

У відповіді на відзив позивач надає розрахунок процентів за користування кредитом: 14570,00 (сума виданого кредиту) х 1,70 (процентна ставка)/100= 247,69 грн. (сума за один день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду).

Таким чином проценти за користування кредитом в межах визначеного договором строку кредитування становлять 247,69 грн. х 30 днів = 7430,7 гривень

Отже з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 25.10.2020 року №341962285 у розмірі 22000,70 гривень, тобто 14570 грн заборгованості по тілу кредиту та 7430,7 грн відсотків за користування кредитом.

Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Також позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В силу ст.ст.133,134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати проведенням експертизи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Представником позивача у позовній заяві вказано розмір судових витрат на правничу допомогу 7000 грн.

До позовної заяви було долучено договір про надання правничої допомоги між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та Адвокатським бюро «Тараненко і партнери» №05/06/25-01 від 05.062025 та акт приймання передачі послуг до вказаного договору, згідно якого витрати на правничу допомогу становлять 7000 грн.

Однак, суд звертає увагу на відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, враховує складність справи та ціну позову, а саме, що справа розглядалася в порядку спрощеного судового провадження, без участі представника позивача, враховує фактичний обсяг робіт, здійснених представником позивача у даній справі, а саме: підготовлено позовну заяву, заявлено відповідь на відзив до позову.

Тому, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу.

Суд враховує, що від представника відповідача надійшло заперечення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, в якому останній зауважує, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу є необґрунтовано завищеними, не відповідають складності справи та обсягу і змісту наданої адвокатом професійної правничої допомоги.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи, суд вважає, що вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідача слід задовольнити частково, в сумі 3000 грн, які підлягають стягненню з позивача в користь відповідача.

Крім цього з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 2422,40 грн. судвого збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зазначене позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 12,81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 514,525,526,530,558,559, 1046-1050, 1054 ЦК України,

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ», ідентифікаційний код юридичної особи в заборгованість за кредитним договором № 341962285 від 25.10.2020 в сумі 22000,70 гривень (двадцять дві тисячі гривень 70 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) судового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 вересня 2025 року.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський