Єдиний унікальний номер: 448/1598/24
Провадження № 2-о/448/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

16.09.2025 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду м.Мостиська цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересовані особи - приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, Мостиська міська рада Львівської області про встановлення факту спільного проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання, в якій покликаються на те, що їхній батько - ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка - « ОСОБА_4 ». До укладення цього шлюбу у ОСОБА_3 було троє дітей від попереднього шлюбу, а саме: ОСОБА_2 , 1957 року народження, ОСОБА_6 , 1959 року народження та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу 01.11.1980 року, змінила прізвище на ОСОБА_7 , 1961 року народження. Зазначають, що ОСОБА_4 прийняла дітей чоловіка та виховувала їх як рідних, вони всі разом жили як сім`я в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджують, що після смерті батька вони продовжили жити як одна сім`я, підтримуючи реальні сімейні відносини. Навіть коли всі діти стали дорослими та створили власні сім`ї, родинні стосунки з ОСОБА_4 не припинилися: заявники часто навідували її, разом збиралися на свята, допомагали матеріально ремонтувати та утримувати житловий будинок, купували меблі.

Зазначають, що на підставі рішення Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області від 25 жовтня 2006 року №22, ОСОБА_4 оформила на себе право власності на вказаний вище житловий будинок.

У подальшому, після того, як ОСОБА_4 тяжко захворіла та у зв`язку зі станом здоров`я стала потребувати постійного медичного лікування та стороннього догляду, зокрема 17.04.2015р. її було влаштовано до комунального закладу Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат», де ОСОБА_4 перебувала по день своєї смерті. Водночас наголошують, що протягом вказаного періоду перебування їхньої мачухи в інтернаті вони (заявники) постійно її відвідували, неодноразово забирали додому у відпустку, де проводили з нею час. Крім того, постійно надавали їй матеріальну допомогу, піклувалися про неї. Коли ОСОБА_4 померла, всі витрати пов`язані з її похованням заявники взяли на себе.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їхня (заявників) мачуха - ОСОБА_4 померла, а після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить в тому числі, і право на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ще за життя ОСОБА_4 розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, посвідчений секретарем виконкому Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області за реєстровим №12, яким заповіла житловий будинок в АДРЕСА_1 - пасинку ОСОБА_6 та падчерці ОСОБА_1 , в рівних частинах. Заявник ОСОБА_1 свою частку в спадщині прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Інший спадкоємець за заповітом - ОСОБА_6 спадщину не прийняв, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також зазначають, що з приводу іншої 1/2 частки спадкового майна, ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., однак нотаріус повідомила, що оскільки інший спадкоємець громадянин російської федерації ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не подав заяви про прийняття спадщини чи заяви про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, право на спадкування у такому разі мають особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. При цьому вказавши, що ОСОБА_1 не подано документів, які підтверджують факт родинних відносин та/або факт проживання однією сім`єю згідно ст.1264 ЦК України.

Стверджують, що вказані обставини стали підставою для звернення до суду. З огляду на наведене, просять суд встановити факт їхнього (заявників) спільного проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1964 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішення суду про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем у даному випадку необхідне їм для вирішення питання стосовної іншої 1/2 частки спадкового майна.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду клопотання про розгляд даної справи без її участі з вказівкою на те, що вона підтримує вимоги, викладені в заяві, просить їх задовольнити.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд даної справи без його участі, в якій зазначив, що в повному обсязі підтримує вимоги, викладені в заяві, та просить їх задовольнити. Будучи присутнім в судовому засіданні 22.05.2025 року, заявник ОСОБА_2 підтримав вимоги поданої заяви, покликаючись на мотиви, що в ній зазначені, окрім цього пояснив, що останні п`ять років свого життя ОСОБА_9 дійсно проживала в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат», однак він також піклувався про неї, при можливості на вихідних, в святкові дні забирав її до свого будинку в м.Городок, а після її смерті займався похоронами та встановив нагробний пам`ятник.

На електронну адресу суду з електронної адреси « ІНФОРМАЦІЯ_6 » 17.07.2025р. надійшли пояснення, які іменуються адресатом як «судові дебати», адресовані від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , без будь-якого підпису, в тому числі без накладеного кваліфікаційного електронного підпису, що стверджується актом про відсутність кваліфікованого електронного підпису, складеним та підписаним працівниками суду. У поданому документі такі покликаються на те, що встановлення факту їх спільного проживання зі спадкодавицею ОСОБА_4 необхідне для вирішення питання про прийняття спадщини на 1/2 частину житлового будинку після смерті ОСОБА_4 , вказують на існування сімейних відносин між ними (заявниками) та померлою ОСОБА_4 . З урахуванням тієї обставини, що на поданому документі не був накладений будь-який підпис, в тому числі кваліфікований електронний підпис у розумінні чинного законодавства, то наведене свідчить про відсутність можливості ідентифікувати особи, що їх подали.

Представник заінтересованої особи - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Разом з тим, у судовому засіданні, що відбулось 22.05.2024 року представник Кирилюк А.М. висловила заперечення проти задоволення заяви з тих підстав, що заявники проживали окремо від спадкодавці ОСОБА_4 , зокрема останні 5 років така була зареєстрована та проживала вкомунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат», у зв`язку з чим вважає, що відсутні підстави для встановлення факту спільного проживання вказаних осіб.

Заінтересована особа - приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що покладає прийняття рішення по даній справі на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні, повідомила наступне: вона (свідок) проживає в селі Арламівська Воля, недалеко від будинку, де жила ОСОБА_4 ; вона (свідок) є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_4 ; зазначила, що останні 5 років свого життя ОСОБА_4 проживала в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат»; вказала, що до того як ОСОБА_4 було влаштовано до вказаного закладу, померла проживала сама за адресою: АДРЕСА_1 ; діти її чоловіка - ОСОБА_12 : ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не проживали з нею, але часто відвідували її; ОСОБА_4 була доброю жінкою, тому вони шанували та поважали її.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні повідомила наступне: вона (свідок) живе неподалік від будинку ОСОБА_4 в селі Арламівська Воля; підтвердила, що ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 раніше проживали разом з ОСОБА_4 ; це була порядна сім`я, заявники доглядали за мачухою.

Свідок ОСОБА_14 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні повідомив наступне: він (свідок) є сусідом померлої ОСОБА_4 ; вказав, що ОСОБА_1 приїжджала до померлої ОСОБА_4 ; заявники доглядали за останньою; коли померла захворіла її помістили до комунального закладу Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат».

Свідок ОСОБА_15 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні повідомив наступне: він (свідок) працює в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат» на посаді заступника директора; заявник ОСОБА_2 є йому двоюрідним братом, а ОСОБА_1 двоюрідною сестрою; ОСОБА_4 знав з дитинства, як мачуху ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ; вказав, що ОСОБА_6 до дня смерті проживав в російській федерації в місті Новий Уренгой, ОСОБА_1 проживає в Італії; оскільки на старості літ ОСОБА_4 почала втрачати пам`ять, її влаштували до комунального закладу Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат»; остання прожила у вказаному закладі останніх 5 років до дня смерті; зазначив, що заявники забирали ОСОБА_4 на свята до батьківського дому, також відвідували її в інтернаті, коли вона померла поховали її та поставили нагробний пам`ятник.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 06.09.2024р. заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про встановлення факту спільного проживання - залишено без руху, заявникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 27.09.2024р. відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про встановлення факту спільного проживання.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 07.11.2024р. залучено до участі у даній цивільній справі у якості заінтересованої особи Мостиську міську раду Львівської області.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги заявників, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 була дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . Спільних дітей у них не було. Втім, у ОСОБА_3 було троє дітей від попереднього шлюбу, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки №489 від 06.08.2024р., виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області відомо, що згідно даних погосподарської книги №1, що знаходиться в архіві Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області, щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_2 , станом на 01.01.1964 у домогосподарстві, яке відносилось до суспільної групи «робітничий двір», були зареєстровані та проживали однією сім`єю і підтримували родинні стосунки: ОСОБА_3 - голова двору, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_16 - дочка.

Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_12 (батько заявників) помер ІНФОРМАЦІЯ_7

ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області від 25.10.2006р. № 22 оформила на своє ім`я право власності на вказаний житловий будинок. Належність даного будинку ОСОБА_4 підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 18.04.2007р. виконавчим комітетом Арламівськоволянської сільської ради та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14287156.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 05.04.2021р., виданим виконавчим комітетом Судовишнянської міської ради.

Внаслідок смерті спадкодавиці ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі, і право на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ще за життя ОСОБА_4 розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, посвідчений 17.07.2012р. секретарем Арламівськоволянської сільської ради Мостиського району Львівської області Кравець С.С. за реєстровим №12, яким заповіла все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті їй належало і на що вона за законом має право, а саме житловий будинок разом з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , в рівних частинах. Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №12 та в спадковому реєстрі за №53163712.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.02.2024р. №75670831 відомо, що після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа №23/2021, яка зареєстрована у спадковому реєстрі за №67482944; місце зберігання - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р.; дана справа була заведена на підставі звернення падчерки спадкодавиці - ОСОБА_1 .

Відповідно до копій сторінок спадкової справи №23/2021, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , заявник ОСОБА_17 прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини для оформлення своїх спадкових прав.

На підставі заяви від 09.04.2021р.№65 нотаріусом було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом підтверджено, що інший спадкоємець за заповітом - ОСОБА_6 спадщину не прийняв, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 21.05.2021р., виданим 98900006 відділом записів громадського стану м.Новий Уренгой служби записів громадського стану Ямало-Ненецького автономного округу рф.

Зокрема, із пояснень заявника ОСОБА_2 суду відомо, що ОСОБА_6 дітей не мав, проживав в м.Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу рф.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.07.2025р. №81867829, вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилася. Також ОСОБА_6 за життя не склав заповіту, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №81867840 від 15.07.2025р.

Як встановлено судом, з приводу оформлення прав на іншу 1/2 частину житлового будинку, ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., однак нотаріус повідомила, що оскільки інший спадкоємець громадянин російської федерації ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не подав заяви про прийняття спадщини чи заяви про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом, право на спадкування у такому разі мають особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. При цьому вказавши, що ОСОБА_1 не подано документів, які підтверджують факт її родинних відносин та/або факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

З метою оформлення спадкових прав на іншу 1/2 частину житлового будинку після смерті ОСОБА_4 , заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , з 1964 року по день смерті ОСОБА_4 , що мав місце ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20) зазначено, що «юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Згідно з частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 457/1853/14-ц (провадження № 61-16272св18).

З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання); фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі № 588/350/15).

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ст.89 ЦПК України).

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

На підтвердження того, що ОСОБА_4 була мачухою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 заявниками було надано свідоцтво про одруження їхнього батька ОСОБА_3 з ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , свідоцтво про народження ОСОБА_16 серії НОМЕР_5 та свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_18 та ОСОБА_16 .

Зі змісту заяви вбачається, що заявники не заперечують факту окремого проживання з померлою ОСОБА_4 .

Відповідно до встановлених судом обставин, з 17.04.2015р. ОСОБА_4 почала проживати в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат» за адресою: м.Судова Вишня, вул.Садова бічна,3 Яворівського району (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. Довідкою №136 від 06.04.2021р. виданої цим закладом, підтверджується, що ОСОБА_4 , 1938р.н., дійсно до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою цього закладу.

Водночас твердження заявників про спільне проживання з мачухою однією сім`єю з 1964 року по день її смерті з вищевикладеним суперечить одне одному.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані заявниками докази в своїй сукупності не доводять фактів спільного проживання, ведення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільного господарства, наявності у них (заявників) разом з ОСОБА_4 спільного бюджету, здійснення ними спільних витрат, придбання будь-якого майна в інтересах сім`ї, наявності у них спільних прав та обов`язків, тощо, на підставі чого можливо було б встановити факт, що вказані особи проживали однією сім`єю.

Суд зазначає, що факт спільного відпочинку осіб, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між вказаними особами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини (подібний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі № 588/350/15).

Доводи заявників про те, що вони постійно відвідували ОСОБА_4 в інтернаті, неодноразово забирали її додому у вихідні та святкові дні, купували одяг, ліки, а також надавали іншу матеріальну допомогу не є такими, що свідчать про їх спільне проживання однією сім`єю, адже з матеріалів справи вбачається, що остання проживала в комунальному закладі Львівської обласної ради «Судовишнянський психоневрологічний інтернат» більше ніж 5 років.

Сам факт доброзичливих відносин з померлою та надання їй будь-якої допомоги є лише доброю волею заявників. При цьому їх перебування у близьких стосунках, тісне спілкування та спільне проведення святкувань не є тими обставинами, які підтверджують факт проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та виникнення у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї.

Разом з тим, будь-яких доказів щодо понесення заявниками витрат на утримання житлового будинку, на купівлю меблів, а також на підтвердження розміру таких витрат заявниками не надано та матеріали справи не містять.

Твердження заявниці ОСОБА_1 щодо придбання меблів, утримання житлового будинку на підтвердження існування сімейних відносин, оцінюються судом критично, оскільки відповідно до наданого до суду Свідоцтва про право на спадщину за заповітом заявниця ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а отже така має обов`язок щодо утримання цього майна. Відтак, стверджувати, що меблі були придбані для спільного користування, у суду підстав немає. Разом з цим, наявна в матеріалах справи платіжна інструкція про оплату заявницею ОСОБА_1 комунальних послуг не є належним доказом, оскільки оплата комунальних послуг є обов`язком власника та користувача цим будинком; крім цього, як вбачається із заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», такі були укладені 20.08.2024, тобто вже після смерті ОСОБА_4 .

З огляду на вказані вище обставини, з урахуванням того, що ОСОБА_4 з 17.04.2015р. по дату своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 не проживала разом з заявниками, а знаходилась на утриманні у відповідному спеціальному закладі, відтак суд не вбачає жодних підстав вважати, що заявники та ОСОБА_4 були пов`язані спільним побутом, що вони мали взаємні права та обов`язки один до одного, що притаманні сімейним.

Отже, надані суду докази, якими заявники обґрунтовують свої вимоги щодо спільного проживання, спільного побуту, наявності взаємних прав та обов`язків з померлою ОСОБА_4 , не підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи норми законодавства, встановлені судом обставини, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, а також беручи до уваги те, що заявниками не доведено належними та достатніми доказами факту їх проживання разом з ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: безпосередньо спільного проживання, спільних витрат, ведення ними спільного бюджету, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, то подана до суду заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.13, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1964 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП - НОМЕР_6 , уродженка с.Арламівська Воля Мостиського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП - НОМЕР_7 , уродженець с.Арламівська Воля Мостиського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Мостиська міська рада Львівської області, , місцезнаходження: 81300, місто Мостиська, вул.Грушевського, 6, Яворівського району Львівської області.

Заінтересована особа: приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 26.09.2025р.

Суддя Ю.В.Кічак