2-др/465/50/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23.09.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

з участю: секретаря Лозинського Т-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шаманської Олександри Степанівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності, -

встановив:

представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Шаманською О.С. 03.09.2025 року подано до суд заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №465/5273/23.

Заяву обґрунтовує тим, що 10 квітня 2025 року Франківським районним судом м.Львова постановлено рішення у справі №465/5273/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності, яким позовні вимоги задоволено. Суд також вирішив повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок сплаченого судового збору. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок. Адвокатом для виконання обсягу робіт, зазначеного у детальних описах, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згідно Договору № 04/23 від 21 серпня 2023 року про надання правничої (правової) допомоги (зі змінами) було затрачено всього 08 годин 15 хвилин часу, що підтверджено актами виконаних робіт. Позивач поніс та очікує понести витрати на надану професійну правничу (правову) допомогу на загальну суму 16 грн. 500 грн. (2000 грн/год Х 08:15 год= 16500 грн). Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 11 400 (одинадцять тисяч чотириста) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Представником позивача 03.09.2025 року подано клопотання про поновлення процесуального строку. Зазначає, що 09.04.2025 нею було сформовано в системі "Електронний суд" заяву про ухвалення додаткового рішення в порядку ст.270 ЦПК України та разом із доказами у додатку відправлено сторонам. 11.04.2025 цю ж заяву про ухвалення додаткового рішення разом із доказами у додатку сформовано та відправлено до Франківського районного суду м.Львова. 03.09.2025 вона довідалась, що причиною не призначення та не розгляду судом заяви про ухвалення додаткового рішення в порядку ст.270 ЦПК України є її ненадходження на адресу суду. Оскільки причиною ненадходження заяви до суду міг стати збій в комп`ютерній програмі, що призвів до некоректної роботи системи, втрати даних або порушення її функціонування, просить поновити процесуальний строк, встановлений законом для подання доказів щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи №465/5273/24, передбачений ч.8 ст.141 ЦПК України.

Згідно з приписами ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд не вбачає необхідності у виклику учасників справи. Тому, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України)

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 10.04.2025 року у цивільній справі №465/5273/24 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності задоволено. Припинено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Визначено частку у розмірі 1/3 за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.

Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу позивачем було надано суду:

договір про надання правничої (правової) допомоги №04/23 від 21.08.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Шиманською О.С.;

детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згідно Договору №04/23 від 21.08.2023 року про надання правничої (правової) допомоги (зі змінами);

акт приймання передачі результатів наданої професійної правничої (правової) допомоги від 01.07.2024 року;

акт приймання передачі результатів наданої професійної правничої (правової) допомоги від 24.09.2024 року;

акт приймання передачі результатів наданої професійної правничої (правової) допомоги від 14.10.2024 року;

акт приймання передачі результатів наданої професійної правничої (правової) допомоги від 29.10.2024 року;

акт приймання передачі результатів наданої професійної правничої (правової) допомоги від 05.12.2024 року;

квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН240 від 01.07.2024 року на суму 2100,00 грн.; квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН42 від 26.09.2024 року на суму 1000,00 грн.; квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН65 від 25.10.2024 року на суму 2000,00 грн.

До поданої заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача додано: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1290639; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згідно Договору №04/23 від 21 серпня 2023 року про надання правничої допомоги (зі змінами); акт приймання передачі результатів наданої професійної правничої (правової) допомоги відповідно до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 21 серпня 2023 року №04/23 (із змінами і доповненнями) від 20.01.2025 року; акт приймання передачі результатів наданої професійної правничої (правової) допомоги відповідно до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 21 серпня 2023 року №04/23 (із змінами і доповненнями) від 06.02.2025 року; акт приймання передачі результатів наданої професійної правничої (правової) допомоги відповідно до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 21 серпня 2023 року №04/23 (із змінами і доповненнями) від 07.04.2025 року; квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН 165 від 07.04.2025 року на суму 2 000,00 гривень.

За змістом ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04. 2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відтак, суд враховує, характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позову та визнання позову відповідачем, значення справи для сторін, вимоги розумності і справедливості.

Крім того, доказами, які долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення, не підтверджуються судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 400,00 гривень.

Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №465/5273/24 задоволенню не підлягає, так як у рішенні Франківського районного суду м.Львова від 10.04.2025 року судом вирішено питання про розподіл судових витрат, додаткові докази про понесені судові витрат стороною позивача подано на адресу суду лише 03.09.2025 року, тобто фактично після більш як п`ять місяців після ухвалення остаточного рішення у справі, а також те, що зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин ненадання позивачем доказів у встановлені процесуальним законом строки.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд,

вирішив:

у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шаманської Олександри Степанівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 вересня 2025 року.

Суддя Ванівський Ю.М.