СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігор Романович, про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 17000,00 грн.

В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грдня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість у розмірі 94242,45 грн. 21.02.2024 приватним виконавцем винесена постанова про відкриття ВП №74229514 з примусового виконання виконавчого листа суду.04.03.2024 позивач частково сплатив заборгованість у розмірі 17000,00 грн, окрім того, у рамках ВП на рахунок приватного виконавця 17 квітня 2024 року позивачем перераховано грошові кошти у розмірі 103803,70 грн. 18.04.2025 постановою приватного виконавця ВП №74229514 закінчено у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду. Позивач звернувся до відповідача та приватного виконавця із заявою про повернення надміру сплачених грошових коштів, однак зазначені кошти не повернуто.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

24.07.2025 до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування зазначає, що відносно стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 14316 грн позовні вимоги визнають, однак відносно решти спірної суми у розмірі 2684 грн (17000 грн - 14316 грн) зауважує, що вказані грошові кошти отримано приватним виконавцем як виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2023 року у справі №381/5282/23 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за договором оферти на укладення угоди про надання кредиту №500839846 від 16.09.2020 року станом на 20.12.2021 року в сумі 94 242,45 грн., що складається із тіла кредиту - 61 696,08 грн., відсотків за його користування - 32 546,37 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Ніколаєнком І.Р. від 18 квітня 2024 року ВП №74229514 з примусового виконання виконавчого листа №381/5282/23, виданого 31 січня 2024 року Фастівським міськрайонним судом Київської області, закінчено у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення суду.

Відповідно до копії листа ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» від 31 жовтня 2024 року №9661, в рахунок погашення боргу до ТОВ надійшли грошові кошти у загальному розмірі 111242,45 грн, з яких: 04 березня 2024 року 17000,00 грн; 18 квітня 2024 року 94242,45 грн. Таким чином, сума переплати за кредитним договором становить 14316,00 грн.

Згідно з копією листа приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Ніколаєнком І.Р. від 16 грудня 2024 року №52011, стягнуті в процесі виконання судового рішення виконавчі витрати, основна винагорода приватного виконавця не є коштами виконавчого провадження і поверненню не підлягають.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.1212 ЦК України закріплено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Також Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року по справі №206/2212/18 зазначив, що аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

У той же час, ч.2 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Оскільки під час виконавчого провадженні позивачем надміру сплачено стягувачу (відповідачу) грошові кошти у розмірі 14316,00 грн (за вирахуванням витрат виконавчого провадження), зазначені грошові кошти є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню позивачу.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 137, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігор Романович, про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» / / на користь ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_1 / безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 14316,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» / / на користь ОСОБА_1 / РНОКПП НОМЕР_1 / судовий збір у розмірі 1019,97 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Вікторія КИЦЮК