Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5957/25
Провадження № 2/711/2771/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 вересня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Півень С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача Тараненко А.І., який діє на підставі довіреності від 04.12.2024р., звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №934919054 від 30.07.2023р. в загальній сумі 98 076,46 грн., а також судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 30.07.2023р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений кредитний договір №934919054, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти. На підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, додаткових угод та реєстру боржників №248 від 12.09.2023р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №934919054 від 30.07.2023р. на суму 45 887,72 грн. На підставі договору факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024р. та реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024р. відповідне право грошової вимоги за кредитним договором №934919054 від 30.07.2023р. на суму 98 076,46 грн. перейшло до ТОВ «Онлайн Фінанс».
На підставі договору факторингу №140325-У від 14.03.2025р. та реєстру боржників б/н від 14.03.2025р. відповідне право вимоги перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
Таким чином, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 98 076,46грн.
Оскільки відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Від відповідача заперечень (відзиву) проти позову не надходило.
17.07.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві просив, у випадку неявки представника, розглянути справу у відсутність представника позивача. Також вказував, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду.
Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
17.09.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно договору кредитної лінії №934919054 від 30.07.2023р., укладеного в електронній формі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 21 100 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, і зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за його користування /а.с. 33-42, 43-44/.
Умовами договору передбачено, що Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш в сумі 21 100 грн. 30.07.2023р. Другий транш та решта Траншів надається Позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених договором (п.п. 2.1, 2.3, 2.4 договору).
Позичальнику надається дисконтний період кредитування 8 днів від дати отримання першого траншу, протягом якого Позичальнику може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту (п. 3.1 договору).
Сторони погодили, що строк дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо Позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (п. 3.2 договору).
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 8 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3 424,64 грн. Про суму нарахованих процентів, що Позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій, Позичальник інформується через особистий кабінет (п. 3.3 договору).
Кожен окремий Транш надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5167-80хх-хххх-4086, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу (п. 5.1 договору).
Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 07.08.2023р., а саме протягом 8 днів від дати отримання першого траншу Позичальником (п. 7.1 договору).
Відповідно до п. 7.2 договору, в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута Позичальнику не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
- закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору,
- дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору.
Кінцева дата повернення кредиту 29.08.2028р. (п. 7.3 договору).
За користування кредитом протягом дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти:
- за період від видачі кредиту до 07.08.2023р. (включно) за процентною ставкою 740,950 річних, що становить 2,030% від суми кредиту за кожний день користування кредитом;
- у разі продовження дисконтного періоду за період з наступного дня після 07.08.2023р. за процентною ставкою 741,990 річних, що становить 2,030% в день від суми кредиту за кожен день користування кредитом (індивідуальна процентна ставка), (п. 8.1., 8.3, 8.3.1, 8.3.2 договору).
Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,700% річних, що складає 2,980% в день від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 8.4 договору).
У разі затримання Позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення договору. При цьому, договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Позичальника (п. 9.1.7 договору).
28.11.2018р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01 (далі Договір факторингу №28/1118-01), за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТОВ «Таліон Плюс» набуло та прийняло за плату права вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги /а.с. 50-56/.
В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткові угоди №19 від 28.11.2019р., №26 від 31.12.2020р., №27 від 31.12.2021р., №31 від 31.12.2022р., №32 від 31.12.2023р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. відповідно до яких строк дії такого договору продовжений до 31.12.2024р. /а.с. 57-64/.
Як вбачається із Реєстру прав вимоги №248 від 12.09.2023р. відбулося відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнтом) ТОВ «Таліон Плюс» (фактору) права вимоги за договором кредитної лінії №934919054 від 30.07.2023р., укладеним із ОСОБА_1 , на загальну суму 45 887,72 грн., що складається із наступних сум: заборгованість за основним боргом 21 100 грн.; заборгованість за відсотками 24 787,72 грн. /а.с. 66-67/.
Відповідно до акту звірки від 31.12.2023р. ТОВ «Таліон Плюс» 31.10.2023р. здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог №248 від 12.09.2023р. за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. /а.с. 65 зворотній бік/.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», станом на 27.05.2024р. розмір заборгованості відповідача за Договором №934919054 від 30.07.2023р. складав 98 076,46 грн., з яких: 21 100 грн. тіло кредиту, 76 976,46 грн. проценти за користування кредитом. Аналіз змісту такого розрахунку свідчить, що другим кредитором здійснено донарахування розміру процентів за 83 дні користування кредитом (період з 13.09.2023р. по 04.12.2023р. включно) за щоденною ставкою 2,98% (628,78 грн/день на загальну суму 52 188,74грн.) /а.с. 76-77/.
27.05.2024р. ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу №27/0524-01, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 68-75/.
Як вбачається із Реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024р. відбулося відступлення ТОВ «Таліон Плюс» (клієнтом) ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактору) права вимоги за договором кредитної лінії №934919054 від 30.07.2023р., укладеним із ОСОБА_1 , на загальну суму 98 076,46 грн., що складається із наступних сум: заборгованість за основним боргом 21 100 грн.; заборгованість за відсотками 76 976,46 грн. /а.с. 73-74/.
30.05.2024р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог №1 від 27.05.2024р. за договором факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024р. /а.с. 75/.
У свою чергу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на підставі договору факторингу №140325-У від 14.03.2025р., відступило позивачу (ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , яке ґрунтується на умовах договору №93491954 від 30.07.2023р. в межах суми 98 076,46 грн., що підтверджується копією відповідного договору факторингу, актом приймання-передачі Реєстру боржників, витягом з Реєстру боржників та платіжними інструкціями про сплати фактором ціни договору /а.с. 78-86/.
Як вбачається із Реєстру боржників до Договору факторингу №140325-У від 14.03.2025р. (Додаток №1) відбулося відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (клієнтом) ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактору) права вимоги за кредитним договором №934919054 від 30.07.2023р., укладеним із ОСОБА_1 , на загальну суму 98 076,46 грн., що складається із наступних сум: заборгованість за основним боргом 21 100 грн.; заборгованість за відсотками 76 976,46 грн. /а.с. 84-85/.
Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредитної лінії №934919054 від 30.07.2023р. в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідачки, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., №27/0524-01 від 27.05.2024р. та №140325-У від 14.03.2025р., на підставі яких право вимоги кредитора було відступлене на користь ТОВ «ФК «ЮНІТ КАПІТАЛ».
В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом. Аналіз змісту наданих позивачем розрахунків свідчить, що заборгованість за процентами за користування кредитом виникла внаслідок її нарахування первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за 43 дні користування кредитом на суму 24 787,72 грн. та його правонаступником ТОВ «Таліон Плюс» за 83 дні користування кредитом на суму 52 188,74 грн. Загальна сума нарахованих процентів складає 76 976,46 грн.
Оскільки відповідачем не було сплачено заборгованість за договором №934919054 від 30.07.2023р., ні первісному кредитору, ні позивачу, то позивач вимагає стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 98 076,46 грн.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і він користувався кредитними коштами, однак допустив порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за Договором №93491954 від 30.07.2023р. обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 98 076,46 грн., яка складається із наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 21 100 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 76 976,46 грн.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору кредиту №93491954 від 30.07.2023р. відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, і після відступлення права грошової вимоги не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 98 076,46 грн. є обґрунтованими і правомірними.
Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на загальну суму 98 076,46 грн., з яких: 21 100 грн. тіло кредиту; 76 976,46 грн. проценти за користування кредитом.
При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422,40грн. /а.с. 1/ та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з оплатою судового збору в повному обсязі.
Стосовно витрат на правову допомогу, то слід зауважити наступне.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17.03.2025р.; протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17.03.2025р.; додаткову угоду №4 до Договору про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17.03.2025р.; акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17.03.2025р. на загальну суму послуг 7 000 грн. /а.с. 93-98/.
Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідачки витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7 000 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- складання позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №93491954 від 30.07.2023р. 2години, вартість послуг 5 000 грн.;
- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №93491954 від 30.07.2023р 2 години, вартість послуг 1 000 грн.;
- підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №93491954 від 30.07.2023р. на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , 1 година, вартість послуг 500 грн.;
- підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №93491954 від 30.07.2023р. на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 1 година, вартість послуг 500 грн.
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною.
В даному випадку позивач користувався правничою допомогою адвокатського бюро «Тараненко та партнери», з яким позивачем укладено договір про надання правової допомоги за різними напрямками юридичної діяльності. При цьому, правнича допомога полягає у складанні процесуальних документів і не була пов`язана із здійсненням представництва інтересів позивача в судовому провадженні.
В той же час, слід зауважити, що підготовка адвокатського запиту та клопотання про забезпечення доказів не є вочевидь виправданими та необхідними діями в даному судовому провадженні. В цьому контексті слід звернути увагу, що надання інформації, яка містить банківську таємницю, можливо лише на підставі судового рішення, а відтак попереднє направлення адвокатом відповідного запиту не є необхідною передумовою для розгляду судом клопотання про забезпечення доказів. Також суд звертає увагу, що клопотання про витребування доказів було подано позивачем одночасно з позовом, а отже та обставина, що відповідне клопотання оформлене окремим письмовим документом, а не викладено в самій позовній заяві, не може вважатись належним обґрунтуванням збільшення розміру витрат на правову допомогу.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7000 грн. є необґрунтованою та не співмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями, складанням процесуальних документів).
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 5 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, а також результат розгляду справи судом, зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.
Таким чином, загальна сума судових витрат, які слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідачки складає 7 422,40 грн. (2 422,40 грн. + 5 000 грн.).
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 22 вересня 2025 року.

Головуючий: В.М. Скляренко