Справа № 462/9220/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань - Ясниської В.Я.

представників позивача адвокатів Хурдепи Ю.Ю., Білобородченко М.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить поділити між нею та відповідачем майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (по частці кожному) та визнати за нею право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 56,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0166 га, кадастровий номер: :02:025:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 56,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0166 га, кадастровий номер: :02:025:0026, що розташована за адресою:

АДРЕСА_2 та стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказує, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 у період з 21.07.2007 по 12.08.2024. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 12.08.2024 у справі № 456/2668/24 шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 розірвано. За час перебування у шлюбі із відповідачем за їхні спільні кошти подружжя ними було придбано трикімнатну квартиру, загальною площею 56,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0,0166 га, кадастровий номер: :02:025:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Її частка у вказаному майні, виходячи із загальної вартості спільно набутого майна подружжя становить , однак спільної згоди щодо поділу спільного майна подружжя із відповідачем не досягнуто, відтак просить суд позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 08.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представники позивачки адвокати Хурдепа Ю.Ю., Білобородченко М.В. заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав та за обставин, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Думич І.І. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 визнала, просила суд провести поділ спільного майна подружжя, набутого за час перебування ОСОБА_2 у шлюбі із ОСОБА_3 та визнати за ними право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 56,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0,0166 га, кадастровий номер: :02:025:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у рівних частках по 1/2 кожного із них.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Матеріалами справи судом встановлено, що ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували 21 липня 2007 року у Головацькій сільській раді Сколівського району Львівської області шлюб, про що було зроблений актовий запис за № 3. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: ОСОБА_7 , дружини: ОСОБА_7 . Наведене підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , виданого 21 липня 2007 року Головецькою сільської радою Сколівського району Львівської області.

Від шлюбу у сторін по справі народились: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , виданого 10.04.2009 Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області, та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого 02 червня 2010 року Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2024 у цивільній справі № 456/2668/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, позов ОСОБА_2 задоволено та судом ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 21.07.2007 Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області, актовий запис про шлюб за № 3.

Рішення не оскаржувалось та 12.09.2024 набрало законної сили.

При цьому, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. та зареєстрованим у реєстрі за № 2803, під час перебування у шлюбі із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 купила у ОСОБА_8 земельну ділянку площею 166 кв.м., розташовану в АДРЕСА_2 для обслуговування жилого будинку, кадастровий номер: № :02:025:0026. Згідно опису меж земельної ділянки у державному акті: від «А» до «Б» - землі гр. ОСОБА_9 ; від «Б» до «В» - землі гр. ОСОБА_10 , від «В» до «Г» - загального користування, проїзд; від «Г» до «А» - землі гр. ОСОБА_11 .

Продаж земельної ділянки вчинено за 53 400 грн, які повністю оплачені покупцем до підписання договору.

Як встановлено із п. 7 змісту договору, такий вчинено за згодою чоловіка покупця ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посвідченою Сорокіною С.О., нотаріусом нотаріального округу міста Архангельськ Архангельської області, Російська федерація 02.06.2012 за реєстровим № 1-2038.

08.10.2012 Управлінням Держкомзему у м. Стрий Львівської області видано ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_2 , площею 0,0166 га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ВРС № 509381 реєстровий № 2803 від 19.06.2012. Вказаний акт зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № :02:025:0026.

Також, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.05.2024 за індексним номером витягу: 380866003, 20.06.2012 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 2800 від 19.06.2012, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вібла І.Ю. 22.05.2025, Барнінець Н.В. просила здійснити державну реєстрацію припинення права власності на на об`єкт нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_2 на земельній ділянці, площею 0,0166 га, кадастровий номер якої: :02:025:0026, належного їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.06.2012, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області за № 2800. Крім того, згідно договору купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б. та зареєстрованим в реєстрі за № 2482, під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняв у власність від ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_3 . Квартира складається із трьох житлових кімнат, житловою площею 38,0 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири 56,5 кв.м. та до квартири належить комора в підвалі, площею 2,0 кв.м. Продаж зазначеної квартири вчинено за ціною 352 707 грн.

Згідно умов вказаного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , дружина покупця ОСОБА_3 ОСОБА_2 надала свою згоду на купівлю ним квартири, про що зазначала у заяві, засвідченій приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б. 03.04.2014 за реєстровим № 2481.

Відповідно до відомостей Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 03.04.2014 за індексним номером витягу: 19974709, 03.04.2014 приватним нотаріусом ЛМНО Якимів Н.Б. вчинено запис про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартиру, серія та № 2482, виданим та посвідченим 03.04.2014 приватним нотаріусом ЛМНО Якимів Н.Б.

Вказані відомості актуальні станом на час розгляду справи, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.09.2025, номер витягу: 596.

Як вбачається із Витягів з реєстру територіальної громади від 16.09.2024 зареєстрованим місцем проживання позивачки та неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2009 р.н., та ОСОБА_4 , 2010 р.н. є: АДРЕСА_1 .

Сторона відповідача у судовому засіданні підтвердили наведені обставини справи та повністю визнали заявлені позивачкою вимоги щодо поділу майна подружжя: квартири АДРЕСА_3 та земельної ділянки, загальною площею 0,0166 га, кадастровий номер: :02:025:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності, у рівних частках між ними по частки кожному. Просили позов задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК.

Згідно зі ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми.

У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Разом із цим, право співвласника на виділ частки зі спірного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок іншого співвласника сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду справи.

Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставить право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників й мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення.

Під час судового розгляду справи суду не представлено сторонами доказів про те, що між ними укладався шлюбний договір чи існування домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, укладення між сторонами договору про поділ спільного майна.

Враховуючи наведене, оскільки судом встановлено, що об`єкти нерухомості, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 56,5 кв.м, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 та земельна ділянка, загальною площею 0,0166 га, кадастровий номер: :02:025:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 були придбані сторонами у справі під час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі, зі згоди одне одного на вчинення таких правочинів на набуття права власності на нерухоме майно, відтак таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач під час розгляду справи не спростував презумпції спільності їхнього права власності подружжя на майно, яке було набуте ними в період шлюбу, не надав суду доказів того, що спірна квартира чи земельна ділянка є лише його особистою приватною власністю, натомість під час судового розгляду справи визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Відтак, суд приходить до висновку, що трикімнатна квартира, загальною площею 56,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, загальною площею 0,0166 га, кадастровий номер: :02:025:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , як об`єкти спільної сумісної власності подружжя, підлягають поділу між колишнім подружжям у рівних частках, а позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14 293,00 грн судових витрат зі сплати судового збору при зверненні до суду із позовом.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 206, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задоволити.

В порядку поділу майна подружжявизнати за ОСОБА_2 право власності на частини квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 56,5 кв.м., та на 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,0166 га, кадастровий номер: :02:025:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу майна подружжявизнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 56,5 кв.м., та на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0166 га, кадастровий номер: :02:025:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 14 293 (чотирнадцять тисяч двісті девяносто три) гривні судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: Сколівський район, с. Раків.

Повний текст рішення складено 26.09.2025.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/9220/24.

Суддя: Б.М.Гедз