Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2025 Справа №607/4938/25 Провадження №2/607/2294/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

без участі сторін:

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки в житловому будинку та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

11 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про: 1) виділення в натурі належну їй 12/25 частку від житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , приміщення загальною площею 120,5 кв.м., житловою площею 65,1 кв.м.: підвал площею 8,4 кв.м., коридор площею 21,1 кв.м., кухня площею 18,4 кв.м., ванна площею 4,5 кв.м., кімната площею 12,4 кв.м., кімната площею 16,7 кв.м., кімната площею 15,7 кв.м., кімната площею 20,3 кв.м., коридор площею 1,7 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., гараж площею 51 кв.м.; 2) визнати за позивачем право власності на 12/25 частки будинку, загальною площею 120,5 кв.м., житловою площею 65,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 ;

3) присвоїти 12/25 частині житлового будинку по АДРЕСА_2 , номер будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 120,5 кв.м., житловою площею 65,1 кв.м. (а.с. 2 6).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , а вона є спадкоємцем її майна на підставі заповіту, посвідченого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою від 03 липня 1997 року № 4-2221. Позивач вказує, що відповідно до реєстраційного напису на правовстановлюючому документі 12/25 частин житлового будинку, що розташований АДРЕСА_1 , зареєстрований міським бюром технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_4 і записано в реєстрову книгу № 7 за № 2618 від 11 жовтня 2004 року. 20 грудня 2004 року Другою Тернопільською державною нотаріальною конторою було видано довідку про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ № 173860, що підтверджує видачу свідоцтва про право на спадщину. Крім того, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 417221, позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0376 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради від 10 лютого 2005 року № 4/14/44.

Автор позову звертає увагу на те, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 446 від 28 квітня 2005 року «Про присвоєння номерів квартирам», їй на той час, присвоєно 12/25 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Другою Тернопільською держнотканторою 01 жовтня 2004 року за реєстром № 1-21 квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 120,5 кв.м., житловою площею 65,1 кв.м. ОСОБА_1 посилається на те, що за технічними показниками житловий будинок має окремий вхід і може бути виділений при дотриманні вимог містобудівної документації та вихідних даних, вимог законодавства, державних будівельних норм, стандартів і правил. Підтвердженням цього є технічний паспорт, виданий ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (інвентарна справа № 2461) від 21 грудня 2018 року. На підставі цього, остання звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про проведення реєстраційних дій, проте, рішенням від 21 жовтня 2024 року нотаріус відмовив їй у їх проведенні, у зв`язку з тим, що право власності на даний об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за іншим суб`єктом права.

Також позивач зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року (справа № 607/663/19) ОСОБА_2 виділено, в натурі в рахунок належної їй 13/25 частки від житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , приміщення загальною площею 79,9 кв.м., житловою 51,9 кв.м.: І підвал площею 6,5 м.кв., 2-1 коридор площею 2,6 м.кв., 2.2. коридор площею 7,0 кв.м., 2-3 кімната площею 15,3 м.кв., 2-4 кімната площею 16,1 кв.м.,

2-5 кухня площею 11,9 м.кв., 2-6 кімната площею 20,5 м.кв., а також сарай літера «В», вбиральня літера «Д», огорожа «1», відмостка «1»; припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на думку позивача, вона має право успадкувати та оформити належну їй частку у будинковолодінні, яка належала за життя ОСОБА_3 , однак, через виділ 13/25 частки в натурі ОСОБА_2 , присвоєння її частині житлового будинку номеру квартири АДРЕСА_5 , припинення права спільної часткової власності за рішенням суду у справі № 607/663/19 від 10 червня 2019 року та відмову реєстратора в проведенні реєстраційних дій, ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати свої права на спадкове майно.

2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористалася.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 березня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки в житловому будинку та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 24).

Протокольною ухвалою від 22 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 40).

У судовому засіданні, яке було проведено 24 липня 2025 року, позивач ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову.

Допитаний у цьому ж судовому засіданні, спеціаліст ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_5 вказав, що технічна можливість для виділення в натурі належної позивачці 12/25 частки від житлового будинку існує, перешкод технічного характеру щодо цього немає. Крім того, спеціаліст зазначив, що 12/25 частки житлового будинку приміщення може відповідати загальній площі 120,5 кв.м. й не узгоджуватися з ідеальними пропорціями щодо часток відповідного приміщення.

Заслухавши пояснення сторін, викликаного у судове засідання спеціаліста, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_1 , у селі Забойки Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України, серія НОМЕР_1 , виданий Тернопільським МВ УМВС України у Тернопільській області (а.с. 7).

ОСОБА_1 був присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , про що свідчить довідка Тернопільської ДПІ ГУ ДПС у Тернопільській області № 1918-24-12238 від 15 жовтня 2024 року (а.с. 7 зворотна сторона).

Згідно копії свідоцтва про зміну імені, серія НОМЕР_3 , запис за № 128, видане 24 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, « ОСОБА_4 » змінила прізвище, ім`я та по батькові на « ОСОБА_1 » (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджує копія свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_4 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с. 8).

Як вказано у довідці про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ № ввт. 173860 від 20 грудня 2004 року, спадкодавець ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер справи в ЄРЗСС: НОМЕР_5 , дата заведення 01 жовтня 2004 року, № справи у нотаріуса 77 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 жовтня 2004 року, виданого державним нотаріусом Другої Тернопільської державної нотаріальної контори Темнікова С. А., спадкова справа № 77, зареєстровано в реєстрі за № 1-21, видане її дочці ОСОБА_4 , спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 12/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться АДРЕСА_1 , яке належало померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою 26 червня 1997 року за реєстром № 4-2155, зареєстрованого Тернопільським міським бюром технічної інвентаризації 23 грудня 1997 року і записано в реєстрову книгу за № 2618. На земельній ділянці розташований цегляний житловий будинок, зазначений в плані під літ. А-А, загальною площею 200,4 кв.м., житловою площею 117,0 кв.м., спадкується 65,1 кв.м., цегляний гараж літ. Б, огорожа з металевої сітки 1, бетонне замощення 1. Спадкується коридор 1-1 площею 21,1 кв.м., кухня 1-2 площею 18,4 кв.м., ванна 1-3 площею 4,5 кв.м., жила кімната 1-4 площею 12,4 кв.м., жила кімната 1-5 площею 16,7 кв.м., жила кімната 1-6 площею 15,7 кв.м., жила кімната 1-7 площею 20,3 кв.м., коридор 1-8 площею 1,7 кв.м., туалет 1-9 площею 1,3 кв.м., підвал П площею 8,4 кв.м., гараж літ. «Б», огорожі, замощення (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 2004 року, виданого державним нотаріусом Другої Тернопільської державної нотаріальної контори Темнікова С. А., спадкова справа № 77, зареєстровано в реєстрі за № 1-60, видане її дочці ОСОБА_4 , спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки для садівництва, розташованої на території Івачів-Долішній Івачево-Долішнівської сільської ради, розміром 0,066 га, яке належало померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії 1У-ТР № 011807, виданого Івачево-Долішнівської сільської ради та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 17 січня 1997 року за № 373 (а.с. 11).

Актом державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуального житлового будинку і господарських, житлова прибудова власної частини житлового будинку, гараж АДРЕСА_1 , затвердженого розпорядженням заступника міського голови начальника управління містобудування та архітектури № 102 від 22 липня 2004 року (а.с.15, 16).

ОСОБА_4 належить на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 611010000:013:009:0042, площею 0,0376 га, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА №417221, виданий на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради від 10 лютого 2005 року №4/14/44 (а.с. 13).

Як вказано у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , від 16 листопада 2018 року, загальною площею 79,9 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м.: підвал площею 6,5 кв.м., коридор площею 2,6 кв.м., коридор площею 7,0 кв.м., кухня площею 11,9 кв.м., кімната площею 15,3 кв.м., кімната площею 16,1 кв.м., кімната площею 20,5 кв.м. (а.с. 30 34).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , інвентарна справа № 2461 від 21 грудня 2018 року, загальною площею 120,5 кв.м., житловою площею 65,1 кв.м.: підвал площею 8,4 кв.м., коридор площею 21,1 кв.м., кухня площею 18,4 кв.м., ванна площею 4,5 кв.м., кімната площею 12,4 кв.м., кімната площею 16,7 кв.м., кімната площею 15,7 кв.м., кімната площею 20,3 кв.м., коридор площею 1,7 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м. (а.с. 17 20).

У Висновку щодо технічних можливостей поділу об`єкта нерухомого майна № 30 від 27 лютого 2019 року, технічна характеристика 12/25 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , коридор 1-1 площею 21,1 кв.м., кухня 1-2 площею 18,4 кв.м., ванна 1-3 площею 4,5 кв.м., жила кімната 1-4 площею 12,4 кв.м., жила кімната 1-5 площею 16,7 кв.м., жила кімната 1-6 площею 15,7 кв.м., жила кімната 1-7 площею 20,3 кв.м., коридор 1-8 площею 1,7 кв.м., туалет 1-9 площею 1,3 кв.м., підвал П площею 8,4 кв.м., гараж літ. «Б», огорожі, замощення, загальна площа частини житлового будинку 120,5 кв.м., житлова площа 65,1 кв.м. (а.с. 21).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року (справа № 607/663/19), ОСОБА_2 виділено в натурі в рахунок належної їй 13/25 частки від житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , приміщення загальною площею 79,9 кв.м., житловою 51,9 кв.м.: І підвал площею 6,5 м.кв., 2-1 коридор площею 2,6 м.кв., 2.2. коридор площею 7,0 кв.м., 2-3 кімната площею 15,3 м.кв., 2-4 кімната площею 16,1 кв.м., 2-5 кухня площею 11,9 м.кв., 2-6 кімната площею 20,5 м.кв., а також сарай літера «В», вбиральня літера «Д», огорожа «1», відмостка «1». Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75659720 від 21 жовтня 2024 року відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: право власності на даний об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за іншим суб`єктом права (а.с. 14).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).

Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами частин першої третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

2.2. Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Конституційний Суд України зазначив, що в приписові частини першої статті 41 Конституції України визначено тріаду правомочностей власника: володіння, користування, розпорядження, які він здійснює щодо певного майна, що йому належить на тій чи тій юридичній підставі, тому в розумінні цього припису власність, якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, стосується майна. Відповідно, конституційний імператив щодо непорушності права приватної власності скеровано насамперед на убезпечення власника від протиправного втручання в здійснення ним своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном вільно та на власний розсуд. (абзац одинадцятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року

№ 6-р(ІІ)/2022).

У статті 41 Основного Закону України також вказано: право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома).

Головним обов`язком держави у сфері відносин власності є забезпечення захисту прав усіх суб`єктів права власності. Одним із механізмів забезпечення такого захисту є законодавче врегулювання, у межах якого чітко та вичерпно встановлено, зокрема, підстави виникнення, припинення права власності, випадки правомірного обмеження права власності, підстави і порядок здійснення такого обмеження (абзац десятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 6-р(ІІ)/2022).

Наведені приписи основоположного акта держави знаходять свій розвиток насамперед у нормах цивільного законодавства.

Так, частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша); на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (частина друга).

Згідно з статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша); власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частина друга); усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (частина третя).

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За статтею 328 ЦК України: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша); право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Якщо певне право, зокрема право власності, порушено, не визнається або оспорюється кожна особа має право на його захист (частина перша статті 15 ЦК України). Відповідно до частини першої статі 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Пунктом 1 частини другої цієї статті ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільного право є визнання права.

2.3. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218).

Аналіз приписів статей 1216 1218 ЦК України у їх системному зв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що спадкування є однією з підстав виникнення права власності.

Як встановлено частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

2.4. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У частині другій статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Частиною третьою цієї статті передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до частин першої та другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (частина перша); у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (частина друга).

Вимоги статті 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 належить спадкове майно, яке складається з 12/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яке належало померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою 26 червня 1997 року за реєстром № 4-2155, зареєстрованого Тернопільським міським бюром технічної інвентаризації 23 грудня 1997 року і записано в реєстрову книгу за № 2618. На земельній ділянці розташований цегляний житловий будинок, зазначений в плані під літ. А-А, загальною площею 200,4 кв.м., житловою площею 117,0 кв.м., спадкується 65,1 кв.м., цегляний гараж літ. Б, огорожа з металевої сітки 1, бетонне замощення 1. Спадкується коридор 1-1 площею 21,1 кв.м., кухня 1-2 площею 18,4 кв.м., ванна 1-3 площею 4,5 кв.м., жила кімната 1-4 площею 12,4 кв.м., жила кімната 1-5 площею 16,7 кв.м., жила кімната 1-6 площею 15,7 кв.м., жила кімната 1-7 площею 20,3 кв.м., коридор 1-8 площею 1,7 кв.м., туалет 1-9 площею 1,3 кв.м., підвал П площею 8,4 кв.м., гараж літ. «Б», огорожі, замощення, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 жовтня 2004 року, виданого державним нотаріусом Другої Тернопільської державної нотаріальної контори Темнікова С.А., спадкова справа № 77, зареєстровано в реєстрі за № 1-21.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року (справа № 607/663/19), ОСОБА_2 виділено в натурі в рахунок належної їй 13/25 частки від житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та припинено її право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за вказаною адресою.

Суд зауважує, що відповідач припинила її право спільної часткової власності у майні щодо якого виник спір у судовому порядку, судом встановлено, що позивачу належить на праві власності 12/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою:

АДРЕСА_1 , цей факт не ставиться під сумнів відповідачем.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (справа № 6-12цс13) зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників».

Суд враховує, що відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7 при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту статті 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Технічна можливість виділу частки позивача встановлена висновком щодо технічних можливостей поділу об`єкта нерухомого майна № 30 від 27 лютого 2019 року, технічна характеристика 12/25 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , коридор 1-1 площею 21,1 кв.м., кухня 1-2 площею 18,4 кв.м., ванна 1-3 площею 4,5 кв.м., жила кімната 1-4 площею 12,4 кв.м., жила кімната 1-5 площею 16,7 кв.м., жила кімната 1-6 площею 15,7 кв.м., жила кімната 1-7 площею 20,3 кв.м., коридор 1-8 площею 1,7 кв.м., туалет 1-9 площею 1,3 кв.м., підвал П площею 8,4 кв.м., гараж літ. «Б», огорожі, замощення, загальна площа частини житлового будинку 120,5 кв.м., житлова площа 65,1 кв.м.

Ці обставини є визначальними для вирішення спору. Згідно вказаного висновку наявна технічна можливість виділити належні 12/25 позивачу частини житлового будинку зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна.

Отже, відповідач у судовому порядку припинила право спільної часткової власності у майні за адресою: АДРЕСА_1 , позивачу належить на праві власності 12/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що не оспорюється відповідачем, проте яке (право власності) не може бути нею ефективно реалізовано через припинення режиму часткової власності на будинок за вказаною адресою.

Відтак, суд вважає, що відповідне право позивача має бути захищене судом шляхом визнання за нею права власності на 12/25 житлового будинку в порядку спадкування та виділення цієї частки в натурі, з огляду на встановлену судом наявність технічної можливості для такого виділу.

2.5. Позивач заявила вимогу про присвоєння 12/25 частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , номер будинку 46А, загальною площею 120,5 кв.м., житловою площею 65,1 кв.м. Утім, така позовна вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, гарантоване статті 55 Конституції України і конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Повноваження виконавчого комітету Тернопільської міської ради у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97).

Статтею 24 Закону № 280/97 передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (частина третя).

Відповідно до підпункту 10 пункту «б» статті 30 Закону № 280/97 до делегованих законом повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради в галузі житлово-комунального господарства віднесено облік та реєстрацію відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форми власності.

Згідно статті 40 Закону № 280/97 виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року (справа № 441/1625/15-а) здійснюючи системний аналіз наведених вище приписів законодавства дійшов висновку, що вирішення питання про присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси належить до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради. При цьому, діюче в Україні законодавство чітко не регламентує процедуру присвоєння такої адреси, незважаючи на те, що жодного правочину з нерухомим майном неможливо здійснити, якщо йому не присвоєно поштову адресу. Водночас, органи місцевого самоврядування не позбавлені можливості затверджувати такі процедури на місцях.

Суспільні відносини з присвоєння адрес об`єктам нерухомості регламентовані нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі Закон № 3038) та Порядком присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року № 690.

Так, відповідно до частин першої, третьої статті 26-3 Закону № 3038 адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Згідно з частиною п`ятою статті 26-3 Закону № 3038 адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом також встановлено, що позивач для вирішення спору в позасудовому порядку до Тернопільської міської ради не зверталась. Разом з тим, на органи місцевого самоврядування покладена функція регулювання містобудівної діяльності в частині присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 79, 81, 89, 141, 258 268, 273 274, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки в житловому будинку та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

2. Виділити в натурі належну ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) 12/25 частку від житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , приміщення загальною площею 120,5 кв.м., житловою площею 65,1 кв.м.: підвал площею 8,4 кв.м., коридор площею 21,1 кв.м., кухня площею 18,4 кв.м., ванна площею 4,5 кв.м., кімната площею 12,4 кв.м., кімната площею 16,7 кв.м., кімната площею 15,7 кв.м., кімната площею 20,3 кв.м., коридор площею 1,7 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., гараж площею 51 кв.м.

3. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на 12/25 частку від житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , приміщення загальною площею 120,5 кв.м., житловою площею 65,1 кв.м.: підвал площею 8,4 кв.м., коридор площею 21,1 кв.м., кухня площею 18,4 кв.м., ванна площею 4,5 кв.м., кімната площею 12,4 кв.м., кімната площею 16,7 кв.м., кімната площею 15,7 кв.м., кімната площею 20,3 кв.м., коридор площею 1,7 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., гараж площею 51 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

9. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 серпня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серія НОМЕР_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяТ. І. Якімець