Провадження № 2/686/1244/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до ПрАТ «СК «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого вказала, що 19.09.2022 о 19.00 год. на автомобільній дорозі «М-30» сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» на відрізку дороги «338 км», водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Hyundai» моделі «Gets» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку міста Вінниці та виконуючи поворот ліворуч в напрямку міста Хмільник, не надала дорогу автомобілю «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень та матеріальних збитків, а водій ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому основи черепа. 20.09.2022 відомості про дану подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000359, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Позивач всіляко сприяв досудовому розслідуванню вказаного кримінального провадження.

Відповідно до висновку судової автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/102-23/11867-ІТ від 30.06.2023, в заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Також вказано, що в заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля марки «Hyundai» моделі «Gets» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином водій ОСОБА_2 порушила вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України

Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження з власної вини, 16.08.2023 слідчим СВ Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Остапчуком Б.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із тим, що відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст. 286 КК України.

Копію постанови позивач отримав у жовтні 2023 року та звернувся до суду із заявою про скасування арешту який було накладено в рамках кримінального провадження №0000359 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/21205/22, на автомобіль марки «SKODA FABIA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який вилучений 19.09.2022 року під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

31.10.2023 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/33078/23 скасовано арешт автомобіля марки «SKODA FABIA» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачці.

Після скасування арешту та повернення автомобіля зі штрафмайданчика, позивач почав вживати заходів по оцінці нанесеного в результаті ДТП збитку та засування усіх обставин, необхідних для його відшкодування.

Відповідно до висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження від 27.03.2024 №ЕД-19/102-24/5482-АВ вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля SKODA FABIA д.н.з. НОМЕР_2 станом на дату ДТП 19.09.2022 року становить 136 672 грн.

В подальшому, оскільки позивачу не було відомо про існування страхового полісу у ОСОБА_2 , остання такої інформації не надавала та встановити з нею контакт не було можливості, зокрема навіть слідчі зв`язатись з нею не могли, телефон вона не залишала, тому позивач 09.05.2024 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування.

21.05.2023 МТСБУ надіслало на електронну адресу лист про відсутність підстав для проведення регламентної виплати, оскільки на дату ДТП був чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс №ЕР/206172307, виданий страховою компанією ПрАТ СК «ВУСО».

13.06.2024 позивач направила повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди та заяву для отримання страхової виплати до ПрАТ СК «ВУСО».

Від ПрАТ СК «ВУСО» отримано відповідь від 06.09.2024 про відмову у виплаті страхового відшкодування в зв`язку із пропущеним строком на подання заяви про страхове відшкодування, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду та просить стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» матеріальні збитки, нанесені останній в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 136 672 грн., з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20000грн., а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

03.12.2024 представник ПрАТ СК «ВУСО» надав відзив на позов, де вказав, що поліс ЕР/206172307, яким застрахований транспортний засіб «Hyundai» моделі «Gets» д.н.з. НОМЕР_1 було укладено з ПрАТ СК «ВУСО» у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачка не зверталась під час розгляду кримінального провадження до ПрАТ СК «ВУСО» стосовно отримання страхового відшкодування з порушенням строку визначеного положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи, що ДТП сталася 19.09.2022, а позивач звернулась із заявою про страхову відшкодування 13.06.2024, ПрАТ СК «ВУСО» не має обов`язку виплачувати страхове відшкодування у зв`язку із пропуском останнім однорічного строку на подання відповідної заяви. Також наголошує, що постанова про закриття кримінального провадження винесена 16.08.2023, а позивач звернулась 13.06.2024, позивачем не дотримано приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак ПрАТ СК «ВУСО» вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просить в позові відмовити.

15.01.2025 представник відповідача ОСОБА_4 діючи в інтересах ОСОБА_2 подала відзив на позов, де вказала, що ОСОБА_2 дійсно 19 вересня 2022 року потрапила в ДТП, однак з місця ДТП ОСОБА_2 забрала швидка та вона довгий період часу лікувалася, та й наразі також продовжує своє лікування, а тому твердження позивача про відсутність сприяння у досудовому розслідуванні та відшкодування шкоди з боку винуватиці ДТП, оскільки така бездіяльність винуватиці призвела до значного затягування і відтермінування в часі відшкодування шкоди не заслуговує на увагу.

Окрім цього, в матеріалах справи відсутній документ, який би притягував ОСОБА_2 до відповідальності та у зв`язку із цим і встановлював вину ОСОБА_2 в порушені Правил дорожнього руху України та притягнення її до відповідальності у встановленому законом порядку.

Щодо розміру моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в грошовому виразі в розмірі 20 000 грн., то ОСОБА_2 вважає, що ця сума є занадто завищеною, а тому вважає, що в цій частині позову повинно бути відмовлено.

Щодо орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи за правничу допомогу у розмірі 35 000 грн., то ця сума також є завищеною, оскільки не відповідає співмірності складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому до задоволення не підлягає також. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в позові в частині позовних вимог до ОСОБА_2 .

Представник позивача про час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ СК «ВУСО» про час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Представник відповідача ОСОБА_4 про час та місце судового розгляду повідомлялась в установленому законом порядку, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

19.09.2022 о 19.00 год. на автомобільній дорозі «М-30» сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» на відрізку дороги «338 км», водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Hyundai» моделі «Gets» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку міста Вінниці та виконуючи поворот ліворуч в напрямку міста Хмільник, не надала дорогу автомобілю «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень та матеріальних збитків, а водій ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому основи черепа.

20.09.2022 відомості про дорожньо-транспортну пригоду було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000359, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2022 справа № 127/21205/22 накладений арешт на транспортний засіб «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 , який вилучений та поміщений на територію спеціального майданчику ГУНП у Вінницькій області для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, за адресою м. Вінниця, вул. Ботанічна, 30-32.

Транспортний засіб «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 .

Постановою слідчого СВ Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Остапчука Б.О. від 16.08.2023 кримінальне провадження за №0000359 закрито у зв`язку із тим, що відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, при цьому встановлено, що в діях водія автомобіля «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Також вказано, що в заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля марки «Hyundai» моделі «Gets» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином водій ОСОБА_2 порушила вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, а тому враховуючи що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1,16.12 Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто остання отримала тілесні ушкодження з власної вини.

Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № ЕД19/102-24/5482-АВ від 27.03.2024 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 , станом на дату оцінки, а саме 19.09.2022 могла становити 136672,24 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (19.09.2022) була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/206172307, строк дії якого з 05.10.2021 по 04.10.2022, ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

21.05.2024 МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку із наявністю чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виданий ПрАТ «ВУСО».

13.06.2024 ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 06.09.2024 № 4084/20274/вих/сл./2372089 ПрАТ «ВУСО» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пропуском однорічного строку для подання заяви про страхове відшкодування.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із вказаним позовом вказала, що пропуск річного строку і звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20 дійшла наступного висновку, що «сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. (п.п.130-136)».

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 19.09.2022, кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито в серпні 2023 року, а із заявою про виплату страхового відшкодування позивачка звернулась в червні 2024 року, строк позовної давності в даному випадку не сплинув, а відтак позивачка має право на виплату страхового відшкодування.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № ЕД19/102-24/5482-АВ від 27.03.2024 вартість відновлювального ремонту становить 325198,49грн. Таким чином, ремонт автомобіля, «Skoda» моделі «Fabia» д.н.з НОМЕР_2 , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

За змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Враховуючи вищевикладене, оскільки страховик у разі настання страхового випадку у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, а ліміт відповідальності за шкоду майну за полісом № ЕР/206172307 становить 130000 грн., з ПрАТ «ВУСО» на користь позивачки підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 130 000грн.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування завданої моральної шкоди позивачка вказала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено її майно.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 6000грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача - адвокат Мишковська Т.М. надала договір про надання правничої допомоги №06/23 від 10.01.2023, згідно додатку № 1 до даного договору розмір гонорару сторони погодили в розмірі 35000грн. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера від 10.01.2023 ОСОБА_1 сплатила 15000грн. в якості авансу та 28.10.2024 сплатила 20000грн. за надання правової допомоги згідно договору від 10.01.2023 № 06/23.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 сформульовано правовий висновок : «…суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони».

Представник відповідач Бринцева С.С. подала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з огляду на не співмірність витрат обсягу наданих послуг.

Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, оцінивши поведінку обох сторін, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, слід дійти висновку, що заявлені витрати на правову допомогу в сумі 35000,00 грн. не є пропорційними до предмета спору, в тому числі з урахуванням значення справи для сторін, для підготовки даного позову немає необхідності у значній кількості часу, дослідженні великого об`єму нормативно-правових актів, збору та аналізу значної кількості документів, а також значного дослідження практики вирішення судами справ даної категорії.

Враховуючи обставини та результат розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що пропорційним розміром витрат на оплату професійної правничої допомоги до предмета спору та складності справи є 12000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках з кожного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (86,81%) 1088 грн. 08 коп., який підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 130 000 грн. страхового відшкодування, 6000 грн. витрат на правничу допомогу та 544 грн. 04 судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 6000 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., судовий збір в розмірі 544 грн. 04 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», , 03150, м. Київ, вул. Каземіра Малевича, 31.

Дата складення повного тексту рішення суду: 29.09.2025.

Суддя: