Провадження 2/127/2139/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря Гудими Р.В.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа без самостійних вимог прокурор Харківської обласної прокуратури Кожушок Дмитрій Михайлович про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в

09.04.2025 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури, третя особа без самостійних вимог прокурор Харківської обласної прокуратури Кожушок Дмитрій Михайлович про відшкодування моральної шкоди, яку мотивовано тим, що 25.02.2021 року відповідач відкрив кримінальне провадження № 0000014 за ч. 1 ст. 367 КК України відносно начальника другого слідчого відділу ТУДБР у м. Полтава Глуховеря А.В., який тривалий час недбало ставився до своїх посадових обов`язків.

Слідча ОСОБА_2 , абсолютно не провівши досудове слідство у кримінальному провадженні № 0000014, не виконавши необхідні слідчо-процесуальні дії, направлені на встановлення істини, не усунувши недоліки, вказані в ухвалах слідчих суддів, прийняла немотивовані та незаконні постанови, виклала у них свідомо недостовірні доводи, копії яких навмисно не надсилала позивачеві.

16.04.2021 року слідча ОСОБА_2 прийняла постанову про відмову у визнанні позивача потерпілим у кримінальному провадженні № 0000014, однак, в порушення ч. 5 ст. 284 КПК України навмисно не надіслала на адресу позивача копію постанови.

03.06.2021 року слідчий суддя, розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого від 16.04.2021 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000014, встановив, що постанова слідчого немотивована, ухвалою суду скасована, слідчу зобов`язано повторно розглянути клопотання позивача від 05.03.2021 року.

Ухвала суду від 03.06.2021 року набула чинності, однак, в порушення ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 21 КПК України слідчим до цього часу не виконана.

04.08.2021 року слідча прийняла постанову про закриття кримінального провадження № 0000014, в порушення ч. 5 ст. 284 КПК України навмисно не надіслала на адресу позивача копію постанови.

09.11.2021 року слідчий суддя, розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого від 04.08.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000014 встановив, що слідчим жодних слідчих дій не проводилось. Ухвалою 09.11.2021 року постанову від 04.08.2025 року скасовано.

01.07.2022 року слідча прийняла постанову про закриття кримінального провадження № 0000014, продублювавши текст раніше прийнятої постанови, в порушення ч. 5 ст. 284 КПК України навмисно не надіслала на адресу позивача копію постанови.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого від 01.07.2022 року про закриття кримінального провадження, було встановлено, що слідчий не виконав вимог ухвали суду від 09.11.2021 року. Ухвалою слідчого судді від 04.07.2023 року постанову слідчого від 01.07.2022 року скасовано.

Слідчі судді, розглянувши скарги позивача на вищевказані постанови про закриття кримінального провадження, на відміну від прокурора Кожушка Д.М., прийняли ухвали про скасування зазначених постанов та зауважили, що постанови слідчих про закриття кримінального провадження не відповідають вимогам закону, прийняті без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, немотивовані та передчасні, слідчими не усунуті конкретні недоліки, зазначені в ухвалах слідчих суддів.

Ухвали суду набули чинності, є обов`язковими та підлягають виконанню, однак, до цього часу відповідачем не виконані.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000014 здійснював прокурор Кожушок Д.М., який, на думку позивача, вступивши в злочинну змову із слідчим, спільно зайнявся укриттям посадових злочинів, навмисно скоєних фігурантом у справі і протягом тривалого часу лише імітує розслідування та нагляд у кримінальному провадженні № 0000014.

На думку позивача, прокурор Кожушок Д.М. самоусунувся від виконання своїх посадових обов`язків та навмисно: не забезпечив проведення досудового розслідування у розумні строки; не відміняв незаконні постанови слідчого; не давав слідчому вказівок; не ініціював питання про усунення слідчого; приховував посадові злочини, скоєні фігурантом у справі; ніяких слідчо-процесуальних дій, направлених на встановлення істини в порушення вимог ст.ст. 2, 8, 9, 25, 28, 36, 91-93 КПК України не проводив.

В результаті цього процес досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 фактично припинено у зв`язку з відсутністю контролю та належного нагляду за досудовим розслідуванням з боку прокурора.

Тривалими неправомірними і незаконними діями та бездіяльністю, надмірною тривалістю імітації нагляду у кримінальному провадженні № 0000014 у спосіб, який вочевидь для позивача демонструє ігнорування його доводів, прокурор Кожушок Д.М. заподіяв йому, як потерпілому, моральну шкоду.

Моральна шкода полягає в тому, що з вини прокурора права ОСОБА_1 не поновлені; порушення закону не припинене; досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через тривалу та систематичну бездіяльність слідчого; позивач є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи, важко хворий, змушений витрачати свій особистий час і звертатись до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, умисно грубо порушених прокурором, повинен був протягом тривалого часу звертатись із скаргами на бездіяльність останнього, у зв`язку з чим переніс глибокі моральні страждання з вини прокурора. Внаслідок цього позивач позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, здоров`я позивача суттєво погіршилось, а внаслідок навмисної, незаконної тривалої бездіяльності, позивач був незаконно позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя.

Позивач повідомив, що у зв`язку з навмисно допущеною тривалою бездіяльністю та навмисним порушенням розумних строків при імітації нагляду та імітації розслідування у кримінальному провадженні № 0000014 щодо прокурора Кожушка Д.М. відкрито кримінальне провадження № 0002014 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 3 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України.

Зазначаючи правовою підставою ст.ст. 3, 19, 55, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1174, 1176 ЦК України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, ОСОБА_1 просив суд стягнути з державного бюджету України на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 320 000 грн., завданої тривалою та системною бездіяльністю відповідача та третьої особи в кримінальному провадженні № 0002014.

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 14.04.2025 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі № 127/11247/25.

Відзив на позов зареєстрований судом 09.05.2025 року.

29.05.2025 року закрито підготовче провадження.

В підготовчому засіданні 29.05.2025 року позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Пояснив, що зареєстроване в ЄРДР 25.01.2021 року кримінальне провадження № 0000014, де він є потерпілим, неодноразово безпідставно закривалось, у визнанні його потерпілим відмовлено. Постанови слідчих неодноразово були скасовані слідчими суддями. Не зважаючи на це процесуальний керівник - прокурор Кожушок Д.М. не вжив заходів щодо належного досудового розслідування, в зв`язку з чим йому було завдано моральну шкоду. 30.06.2025 року ухвалою Харківського апеляційного суду скасована постанова слідчого від 07.06.2024 року про закриття кримінального провадження 0000014, а матеріали зазначеного провадження направлені прокурору для організації досудового розслідування. До цього часу його не було допитано як потерпілого в кримінальному провадженні. Просив врахувати, що надмірна тривалість досудового розслідування, невизначеність, порушення розумних строків і бездіяльність процесуального керівника прокурора Кожушка Д.М., який не вживає заходів для відновлення його прав як потерпілого більше чотирьох років, завдало моральної шкоди, яку позивач оцінив в 320 000 грн. (38 місяців ? 8 000 грн. = 324 000 грн.). Просив задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, підтримала відзив на позов, зареєстрований судом 09.05.2025 року, поданий Харківською обласною прокуратурою, просила в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити. Зазначила, що наявність недоліків в кримінальному провадженні не свідчить про незаконність дій слідчого і прокурора, а ухвали слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження жодним чином не доводять вину прокуратури. Доводи позивача зводяться лише до незгоди з процесуальним рішенням слідчого і визнання судом порушення, скасування процесуальних документів саме по собі вже є справедливим захистом прав ОСОБА_1 . Жодним доказом незаконність дій (бездіяльності) прокуратури не встановлена. Відповідних скарг ОСОБА_1 не подавав. Вважає, що позивач не довів наявності шкоди, протиправності дій (бездіяльності) Харківської обласної прокуратури та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і шкодою. Розмір моральної шкоди взагалі вважає безпідставним і необґрунтованим, оскільки наявні у ОСОБА_1 захворювання не пов`язані із даною справою.

В судове засідання третя особа прокурор Кожушок Д.М. не з`явився, будь - яких заяв від третьої особи не надходило.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.02.2021 року, кримінальне провадження № 0000014 за ст. 367 ч. 1 КК України зареєстровано 23.02.2021 року. До Полтавської обласної прокуратури надійшла ухвала колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 17.02.2021 року № 554/11115/20 про зобов`язання уповноваженої особи Полтавської обласної прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 19.11.2020 року про службову недбалість посадових осіб ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян (а.с. 7).

Процесуальне керівництво здійснює група прокурорів, в тому числі прокурор Кожушок Д.М. (а.с. 7).

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві Осадчої О.С. від 16.04.2021 року було відмовлено ОСОБА_1 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000014від 25.02.2021 року (а.с. 8-11).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 03.06.2021 року № 642/3148/21 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві Осадчої О.С. від 16.04.2021 року про відмову ОСОБА_1 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000014 від 25.02.2021 року скасовано. Зобов`язано слідчого Осадчу О. повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.03.2021 року (а.с. 14-15).

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві Осадчої О.С. від 04.08.2021 року кримінальне провадження № 0000014 від 25.02.2021 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях начальника другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Постанова підлягає виконанню шляхом внесення відомостей про прийняте рішення до ЄРДР слідчим Осадчою О.С. (а.с. 16-19).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09.11.2021 року № 642/3148/21 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві Осадчої О.С. від 04.08.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000014від 25.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Матеріали кримінального провадження № 0000014від 25.02.2021 року повернуті до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві. Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає (а.с. 22-23).

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві Осадчої О.С. від 01.07.2022 року кримінальне провадження № 0000014 від 25.02.2021 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях начальника другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Постанова підлягає виконанню шляхом внесення відомостей про прийняте рішення до ЄРДР слідчим Осадчою О.С. (а.с. 24-27).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04.07.2023 року № 642/3148/21 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві Осадчої О.С. від 01.07.2022 року про закриття кримінального провадження № 0000014від 25.02.2021 року. Копію ухвали, яка не підлягає оскарженню, направлено слідчому до виконання для продовження досудового розслідування, яке, як встановлено судом, проведено неповно та неефективно, а постанова слідчого від 01.07.2022 року є необґрунтованою та немотивованою, є ідентичною із постановою від 04.08.2021 року (а.с. 31).

07.06.2024 року постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, Осадчої О.С. кримінальне провадження № 0000014 від 25.02.2021 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 76-77).

27.05.2025 року ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову від 07.06.2024 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.06.2025 року № 643/7863/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 27.05.2025 року скасовано. Постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві від 07.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000014 від 25.02.2021 року скасовано. Матеріали кримінального провадження № 0000014 направлені прокурору для організації досудового розслідування.

Відповіді від 28.04.2021 року, від 29.07.2021 року, від 20.09.2021 року, від 19.11.2021 року, від 15.12.2021 року, від 17.12.2021 року, від 09.02.2022 року на неодноразові звернення (клопотання) ОСОБА_1 в межах кримінального провадження № 0000014 від 25.02.2021 року надавалась прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу обласної прокуратури Кожушком Д.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 вказав, що надмірною тривалістю кримінального провадження № 0000014 від 25.02.2021 року і відсутністю належного нагляду за додержанням законності з боку прокурора ОСОБА_5 йому, як потерпілому, завдано моральну шкоду, яку позивач оцінив в 320 000 грн. і на підставі ст. 23, ч. 6 ст. 1176, 1174 ЦК України просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету.

Правовідносини виникли між сторонами з приводу завдання шкоди внаслідок незаконних дій органу державної влади, тому при вирішенні спору суд застосовує норми глави 82 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 55, 56 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, відповідно до статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 303/1776/1 (провадження № 61-3440св20), відшкодуванню підлягає шкода, завдана внаслідок не тільки незаконного засудження, повідомлення про підозру, арешт, обшук, виїмку, а й інших дій внаслідок яких особі було заподіяно шкоду; за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-30026св18) та постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61-11184св18).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Тобто, здійснення досудового розслідування кримінального провадження протягом тривалого часу, яке неодноразово безпідставно закривалось і було неефективним, що підтверджено чисельними постановами слідчих суддів свідчить про незаконні дії і бездіяльність посадових осіб, які здійснювали вказане кримінальне провадження і відсутність нагляду прокурора за додержанням законів під час досудового розслідування, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Письмові вказівки прокурора органам, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство, надані в межах повноважень, є обов`язковими для цих органів і підлягають негайному виконанню.

Здійснюючи нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування, прокурор має виконувати завдання кримінального провадження (ст. 2 КПК), зокрема, в частині забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Виконанню цих завдань прокурора і має сприяти здійснення ним наданих йому процесуальних повноважень, передбачених ч. 2 ст. 36 КПК.

Процесуальне керівництво прокурора досудовим розслідуванням полягає в тому, що він, реалізуючи свої наглядові повноваження, забезпечує виконання органами досудового розслідування вимог закону, які визначають підстави та процесуальний порядок проведення ними слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій і прийняття процесуальних рішень.

У кримінальному провадженні № 0000014 від 25.02.2021 року станом на даний час триває слідство, загалом з 25.02.2021 року до 09.04.2025 року (дата звернення до суду з даним позовом) минуло 4 роки 1 місяць. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутись до суду з обвинувальним актом.

Матеріали кримінального провадження № 0000014 від 25.02.2021 року згідно ухвали суду апеляційної інстанції від 30.06.2025 року направлені прокурору для організації досудового розслідування, яке триває станом на день розгляду даної справи.

Надмірна тривалість кримінального провадження № 0000014 від 25.02.2021 року призвела до моральних страждань позивача ОСОБА_1 , зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, написання звернень, клопотань, заяв, скарг, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 9 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки, вік, стан здоров`я потерпілого тощо.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію (Рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Рішення від 15.01.2009 року «Бурдов проти Росії»). У вказаних рішеннях Суд зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27.07.2004 року у справі «Ромашов проти України», де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

Факт надмірної тривалості кримінального провадження, відомості про яке внесені в ЄРДР 25.02.2021 року за ч. 1 ст. 367 КК України за заявою ОСОБА_1 , з урахуванням встановленої ухвалами слідчих суддів бездіяльності органу досудового розслідування, невиконання слідчими ДБР і прокурорами Харківської обласної прокуратури вказівок, зазначених в ухвалах слідчих суддів, не проведення допиту ОСОБА_1 для перевірки його заяви, не проведення інших слідчих дій (зазначені в ухвалах слідчих суддів), відсутність результатів досудового розслідування протягом 49 місяців і належного нагляду прокурора за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, відсутність належної організації досудового розслідування з боку прокурора, про що вказано в ухвалі Харківського апеляційного суду від 30.06.2025 року, свідчать про неефективність та довготривалість досудового розслідування, що негативно впливає на моральний стан позивача ОСОБА_1 , завдаючи йому моральної шкоди.

Таким чином, позивач має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного розслідування кримінального провадження на підставі його заяви, що відповідає положенням ч. 6 ст. 1176, ст. 1174 ЦК України, незалежно від вини.

Складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Зважаючи на встановлені судом обставини і норми закону, суд вважає безпідставними заперечення відповідача. Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України позивач надав належні і допустимі докази, які у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про порушення його прав прокурором.

Безпідставними є доводи та посилання відповідача на відповідну практику Верховного Суду про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушення прав позивача, оскільки у цій справі правовою підставою для відшкодування є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, а також невиконання нагляду за додержанням законів органами, що провадять досудове слідство,що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача і невиконання завдань кримінального провадження.

ОСОБА_1 , 1945 р.н., є особою з інвалідністю ІІ групи, має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни інвалідів війни (посвідчення видане УПСЗНА 12.07.2011 року).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 17.03.2025 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Подільському регіональному центрі онкології з діагнозом: С18.7 злоякісне новоутворення.

Висновком від 01.11.2024 року № 228/104, дійсним до 01.11.2025 року підтверджено наявність у ОСОБА_1 , 1945 р.н., когнітивних порушень, внаслідок яких він потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Враховуючи конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій і бездіяльності прокуратури Харківської області, глибину душевних страждань в зв`язку з протиправною поведінкою щодо ОСОБА_1 , вік позивача, стан його здоров`я, неодноразове звернення із обґрунтованими скаргами, що вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення порушення своїх прав, вимоги розумності і справедливості, суд вважає можливим відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі, наближеному до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» - 3 000 грн., що є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) за душевні страждання, яких він зазнав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Враховуючи вказані висновки Верховного Суду сума в розмірі 3 000 грн. підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1174 ЦК України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025рік», ст.ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3 000 (три тисячі) грн.

В решті позову відмовити.

Судовий збір залишити за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований як внутрішньо переміщена особа в АДРЕСА_1

відповідач - держава Україна в особі Харківської обласної прокуратури, 61001, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4,

третя особа - прокурор Харківської обласної прокуратури Кожушок Дмитрій Михайлович, 61001, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4,

Повне судове рішення складене 22 вересня 2025 року.

Суддя: