УХВАЛА

судового засідання

24 вересня 2025 рокуСправа №451/1482/25
Провадження № 2/451/574/25

Радехівський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Радехів цивільну справу №451/1482/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

22 вересня 2025 року до суду поступила заява відповідача ОСОБА_1 про зупинення розгляду справи. У заяві зазначає, що він заперечує проти стягнення з нього відсотків, пені та комісії. Просить зупинити провадження у справі, оскільки перебуває на службі ЗСУ та є військовослужбовцем, просить витребувати доказ отримання ним коштів від ТОВ ФК «ЄАПБ» у сумі 14 000 грн.

У судове засідання сторони не прибули.

Представник позивача у позовній заяві зазначив, що

Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу без його участі (а.с.4-8).

Відповідач у судове засідання не прибув, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.58), причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача.

Дослідивши заяву відповідача, матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Щодо вимоги відповідача про зупинення розгляду справи

Згідно з ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, що перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Норми цивільного процесуального законодавства розрізняють обов`язкову та факультативну підставу для зупинення провадження у справі.

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 16 листопада 2022 року у справі № 753/3880/20, від 21 грудня 2022 року у справі № 456/2541/19, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 та від 04 липня 2023 року у справі № 359/7297/22.

Крім того, правильність застосування п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у разі безпосереднього виконання стороною бойових завдань ґрунтується на усталеній судовій практиці, зокрема, тотожні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі №466/5393/22, від 29 лютого 2024 року в справі № 149/9/23, ухвалі від 29 серпня 2022 року в справі 461/5209/19.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в тому числі і на час постановлення ухвали суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військове формування створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Відповідач ОСОБА_1 до заяви додав лише посвідчення, серії НОМЕР_1 від 29.06.2023.

Для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази щодо перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, та докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань.

З урахуванням положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Також суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений можливості ефективно використовувати свої процесуальні права зокрема, шляхом листування, брати участь у розгляді справи через представника тощо.

Подібний висновок щодо застосування норми права викладено у постанові Верховного Суд від 09 листопада 2022 року у справі №753/19628/17, провадження №61-9218св22.

Крім того, суд підкреслює, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №645/331/17, провадження№ 61-3429зпв18).

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

У відповідності до ст. 13 Конвенції - кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст.12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

На думку суду, заявляючи клопотання про зупинення провадження, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження проходження ним військової служби у військовій частині, що переведена на воєнний стан або що, він безпосередньо бере участь у виконанні бойових завдань на час звернення до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України.

Щодо вимоги відповідача про витребування доказів

На підставі п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати клопотання.

Згідно зі ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

З огляду на вище наведене та з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, а також врахувавши те, що необхідність витребування обґрунтована неможливістю самостійного подання відповідачем доказів, суд вважає, що потрібно витребувати у позивача ТОВ ФК «ЄАПБ» докази отримання ним коштів від ТОВ «ФК «ЄАПБ» у сумі 14 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 84, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд,

постановив:

заяву відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» докази отримання відповідачем коштів від ТОВ «ФК «ЄАПБ» у сумі 14 000 грн.

У решті вимог заяви - відмовити.

Розгляд справи №451/1482/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відкласти на 14 жовтня 2025 року о 16 годині 00 хвилин.

Копію ухвали надіслати позивачу для виконання та відповідачу для відома

Головуючий суддя Магонь О. З.