Провадження №: 2-о/336/320/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Турчинського Максима Ігоровича, за участі секретаря судового засідання Кумечко Ірини Миколаївни,

у присутності:

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Шевченко Анастасії Віталіївни

розглянувши в порядку окремого провадження цивільну справу:

за заявою ОСОБА_1

заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізької області

про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні чоловіка,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених вимог

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні чоловіка, в якій зазначила, що після смерті її чоловіка, вона звернулась до органів Пенсійного фону України з питанням щодо переходу на інший вид пенсії, з пенсії по віку на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», оскілки померлий чоловік отримував значно вищу пенсію. Органами Пенсійного фонду України було відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, оскільки місце проживання (реєстрації) померлого чоловіка було відмінним від місця проживання (реєстрації) заявника.

З урахуванням зазначених обставин, для реалізації пенсійного права заявника щодо переходу на пенсійне забезпечення померлого чоловіка, який проживав однією сім`єю із заявником, натомість місце реєстрації було за іншою адресою та відповідно отримував пенсію в більшому розмірі, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання та перебування на утриманні.

Рух справи

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 11.08.2025р. відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, справу призначено до розгляду.

На адресу суду від заінтересованої особи Головного управління ПФУ в Запорізької області надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника особи.

Норми права, які застосував суд

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Відповідно п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Частино 2 зазначеної статті регламентовано, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постановах від 07.07.2021 року у справі №420/370/19, від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорія стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягара доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 року у справі «Дж.К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Фактичні обставини, встановлені судом

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 вказала, що встановлення зазначених фактів, що мають юридичне значення не пов`язане з вирішенням спору про право, а породжує для неї юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією права на отримання пенсії.

Вирішуючи справу, судом було досліджено докази у справі, зокрема допитані свідки про обставини на підтвердження заявлених вимог та відповідно було встановлено наступне:

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 22.03.1985р. серії НОМЕР_1 , 23 березня 1985 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з присвоєнням прізвищ подружжю: « ОСОБА_4 ».

Місцем реєстрації ОСОБА_1 з 10.06.1986р. відповідно до штемпелю у паспорті визначено: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, місцем проживання померлого чоловіка ОСОБА_2 з 04.10.2012р. визначено АДРЕСА_2 , що підтверджено відміткою у паспорті.

Факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 було встановлено на підставі показів свідків ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_5 ), які пояснили суду про обставини постійного спільного проживання подружжя за адресою АДРЕСА_1 .

Судом також було досліджено довідку від 07.07.2025р. за №08 Голови правління ОСББ «Чарівна-147», в якій зазначено про спільне проживання подружжя за зазначеною вище адресою та ведення спільного господарства подружжям.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 12.04.2025р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що відповідно здійснено актовий запис за №974 від 12.04.2025р.

Судом досліджені письмові докази та констатовано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсійне забезпечення у визначеному розмірі. Натомість розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_1 є меншим аніж розмір пенсійного забезпечення померлого чоловіка ОСОБА_2 , що підтверджується довідками ПФУ від 29.07.2025р.

За таких обставин, у суду не виникає жодних сумнівів щодо факту проживання однією сім`єю заявниці ОСОБА_1 з померлим чоловіком ОСОБА_2 до моменту смерті та відповідного факту перебуванні її на утриманні чоловіка, оскільки досліджені докази підтверджують такі обставини та на переконання суду є достатніми для встановлення пов`язаних між собою юридичних фактів.

Оцінивши всі наявні по справі докази в їх сукупності, з метою недопущення порушення прав заявниці, реалізація яких залежить від доведеності заявлених фактів, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення для заявника.

Керуючись ст.ст.76, 81, 258, 259, 265, 268, 293, 315 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні чоловіка - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) спільно однією родиною з її чоловіком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебування її на його утриманні до його смерті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа: Головне управління ПФУ в Запорізької області, ЄДРПО:20490012, адреса: 69005 м.Запоріжжя пр.Соборний,158Б;

Повний текст рішення підписано 22.09.2025р.

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя М.І.Турчинський

15.09.25