Справа № 456/4974/24 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л. В.
Провадження № 22-ц/811/1362/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Заяць Я.І.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без участі учасників у м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2025 року у справі №456/4974/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 ,- про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

18.09.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 11.12.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3498-537-2 відповідно до умов якого позичальниці надано кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 365 днів до 10.12.2024 року шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5 %).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.на та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 564271 направлявся відповідачці 11.12.2023 о 09:10:43 шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений у кредитному договорі та ІТС.

Кредитний договір був підписаний 11.12.2023 о 09:11:06 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 564271 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет htts://procent.com.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачці 11.12.2023 на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану AT КБ «ПриватБанк», що підтверджується чеком (завірена копія додається).

Відповідачка своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, починаючи з 11.12.2023 року.

ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 11.12.2023 року по 07.08.2024 року, не вимагає та не пред`являє вимоги дострокового повернення суми кредиту відповідно до п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7 кредитного договору.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість відповідачки за кредитним договором за нарахованими та несплаченими процентами станом на 07.08.2024 становить 42000,00 грн за період з 11.12.2023 по 07.08.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та графіку платежів, яка відповідачкою в добровільному порядку не погашається.

Просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором № 3498-537-2 від 11.12.2023 року за несплаченими процентами в розмірі 42000,00 гривень за період з 11.12.2023 року по 07.08.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5%), а також судові витрати по справі.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 24.02.2020; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (04112, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 48; ) 20000,00 грн (двадцять тисяч грн 00 коп.) заборгованості за кредитним договором № 3498-537-2 від 11.12.2023, 1441,90 грн (одна тисяча чотириста сорок одна грн 90 коп.) судового збору та 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент».

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 3498-537-2 від 11.12.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 365 днів до 10.12.2024 шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5 %).

Кредитний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб- сайті в мережі інтернет та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Звертає увагу на те, що укладення відповідачкою з позивачем кредитного договору це її право, а не обов`язок, яке було реалізовано відповідачкою на власний розсуд, яка є вільною у своєму виборі. При цьому, відповідачка не була обмежена ні у часі для ознайомлення з умовами кредитування, ні у часі для ознайомлення з самим договором.

Окрім цього, звертає увагу, що будь- які зміни до умов кредитного договору не вносились.

Вважає, що судом першої інстанції неправомірно зменшено розмір нарахованих відсотків за кредитним договором № 3498-537-2 від 11.12.2023 року.

Наголошує на тому, що вони просили про звернення стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 10.01.2024 року по 07.08.2024 року, не вимагали та не пред`явли вимоги дострокового повернення суми кредиту відповідно до п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7 кредитного договору.

Стверджує, що зміни до кредитного договору не вносились, відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки, яка є фіксованою, немає.

Звертає увагу, що предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за сумою кредиту та нарахованими процентами за користування кредитом у відповідності до ст. 1048 ЦК України, а не процентів за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, тому висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 не є релевантним для застосування у даній справі, оскільки предмет відносин не є тотожним.

Окрім цього, вважає, що судом першої інстанції неправомірно зменшено розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з 10 000 грн. до 5 000 грн. та розмір судового збору.

Зазначає, що позивачем долучено до позовної заяви всі необхідні документи, які підтверджують витрати на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. А в запереченні відповідача, не обгрунтовано, яким чином вид оподаткування діяльності впливає на професійний статус особи, яка надає професійну правову допомогу.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2025 року та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Окрім цього, просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь понесені правові витрати у розмірі 15 000 грн. та судовий збір в розмірі 4542 грн. за подання апеляційної скарги.

23 травня 2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Вважає помилковим твердження щодо відсутності підстав для внесення змін в частині відсоткової ставки до кредитного договору №3498-537-2 у зв`язку із внесенням змін в Закон України «Про споживче кредитування».

Зазначає, що при укладенні вказаного договору у кредитора була реальна можливість врахувати внесені зміни в чинне законодавство, зокрема в Закон України «Про споживче кредитування» та зробити вказаний кредитний договір таким, що буде відповідати змінам в частині відсоткової ставки.

Вважає, що нарахування заборгованості по відсоткам в розмірі 42 000,00 грн. за відсотковою ставкою 3,5% щоденно - суперечить Закону України «Про споживче кредитування» у зв`язку із чим така вимога не підлягає задоволенню.

Покликається на те, що вказана процентна ставка не відповідає вимогам розумності та справедливості, є завищеною.

Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що нарахована Товариством сума по відсотках за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» в повному обсязі, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2025 року у цивільній справі №456/4974/24 залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 11 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3498-537-2 згідно з яким Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 5000,00 грн на засадах зворотності, строковості, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити нараховані проценти (а.с. 6-12, 110-122).

Відповідно до умов вказаного кредитного договору розмір кредиту становить 5000,00 грн; процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування кредитом; строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно з Додатком № 1 до цього договору; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

Сума загального розміру кредиту та загальних витрат, орієнтовна реальна річна процентна ставка зазначені в Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.6).

Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальниці. Переказ суми кредиту здійснюється Товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків, веб-сайт https://fondy.ua) або іншим способом) (п. 1.7).

Розділом 6 кредитного договору передбачено, що договір укладається в інформаційно-комунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». З метою отримання кредиту позичальник проходить реєстрацію в ІКС шляхом заповнення всіх необхідних полів (в тому числі ПІБ, РНОКПП, номер телефону, номер електронного платіжного засобу), підтверджує номер телефону, за яким буде здійснюватися подальша ідентифікація позичальника в ІКС, ознайомлюється з Правилами, надає згоду на обробку персональних даних та згоду на отримання та передачу інформації з Бюро кредитних історій шляхом проставлення відповідних відміток. Після проведення реєстрації в ІКС позичальнику створюється Особистий кабінет, в якому відображаються всі його анкетні дані.

Кредитний договір, таблицю обчислення загальної вартості кредиту і графік платежів підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 564271.

Факт надання кредиту позичальниці підтверджується квитанцією № 701964947 від 11.12.2023 на суму 5000,00 грн (а.с. 13).

Свої зобов`язання за договором ОСОБА_1 не виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 07.08.2024 утворилась заборгованість, що згідно з розрахунком позивача становить 47000,00 грн і складається із заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом у розмірі 42000,00 грн та заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5000,00 грн (а.с. 14-17).

Витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи підтверджено хронологію дій щодо укладення кредитного договору № 3498-537-2 від 11.12.2023 (а.с. 18-19).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з тих підстав, що відповідачка не виконала взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка визначена позивачем до стягнення за несплаченими процентами в розмірі 42000,00 гривень за період з 11.12.2023 по 07.08.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5%).

Разом з тим, суд вважав, що заявлений до стягнення розмір відсотків, що становить 42 000,00 грн, порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, відтак дійшов висновку, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3498-537-2 від 11.12.2023 за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 20000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 6, з ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Судом встановлено, що 11 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» (Товариство) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № 3498-537-2.

ТОВ «ФК «Процент» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит в сумі 5000,00 грн. відповідачці ОСОБА_1 на засадах зворотності, строковості, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити нараховані проценти.

Однак, відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором, щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за відсотками.

Доказів повернення відповідачкою ОСОБА_1 позивачу ТОВ «ФК «Процент» заборгованості за кредитним договором № 3498-537-2 від 11 грудня 2023 року по нарахованим та не сплаченим відсоткам, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам за кредитним договором.

За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, відповідно, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року провадження №14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року провадження № 14-318цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року справа №910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції з покликанням на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», прийшов до висновку, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 42000,00 гривень не є співрозмірною сумі кредиту за договором № 3498-537-2 від 11.12.2023 року, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальниці як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання нею зобов`язань за кредитним договором, та вважав за необхідне стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 20000,00 грн.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, враховуючи наступне.

До спірних правовідносин не може бути застосовано п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», який зазначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачі» містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Отже, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості.

Позичальником не пред`явлено вимоги про визнання умов договору недійсними, в т.ч. щодо установлення розміру процентної ставки.

З урахуванням фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що кредитний договір № 3498-537-2 від 11.12.2023 року підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими відповідачка погодилася, підписавши договір, і додаткових заперечень щодо цих умов вона не заявляла.

Відповідно до положень п.1.2 та п.1.3 Договору надання грошових коштів у позику № 3498-537-2 від 11.12.2023 року: процентна ставка за користування кредитом становить - 3.5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%); строк позики (строк дії договору) становить 365 днів.

З викладеного слідує, що нарахування процентів здійснюється за процентною ставкою 3,5% на день від суми позики.

Наведеного вище суд першої інстанції в повній мірі не врахував та як наслідок, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а позовні вимоги ТОВ «ФК «Процент» в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині стягнутої заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п.3ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування оскаржуваного рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями статті133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Зі змісту статей 10,11,12,13ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що представником ТОВ «ФК «Процент» у цій справі був адвокат Руденко К.В., який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 (а.с.33), довіреності від 03.06.2024 відповідно, до якої ТОВ «ФК «Процент» уповноважує адвоката Руденка К.В. представляти інтереси в судах України (а.с.33).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позовної заяви було долучено: копію договору № 03/06/2024 від 03.06.2024 про надання юридичних послуг (а.с.30-31); копію акту приймання-передачі наданих послуг № 2 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, що датований 24 липня 2024 року, та згідно якого адвокат надав клієнту послугу щодо підготовки позовної заяви згідно реєстру №1 від 24.07.2024, зокрема, щодо ОСОБА_1 (в тому числі підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3498-537-2 від 11.12.2023 року та клопотання про витребування доказів, вартість 9000,00 грн. та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику вартість 1000,00 грн.), загальна вартість цих витрат становить 10 000,00 грн. (а.с. 35).

Відповідачка не погоджувалась із сумою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., з огляду на те, що вказаний розмір є завищеним, справа шаблонною, малозначною та розглядається судом в порядку спрощеного провадження.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Враховуючи те, що справа є нескладною, розглядається у спрощеному провадженні, представник позивача участі у судовому засіданні не брав, а також те, що сторона відповідача просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заявлені витрати позивача на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю спірних правовідносин та непропорційно великими щодо вчинених представником позивача дій по наданню правничої допомоги.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. є обгрунтованими, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Процент» просив стягнути з відповідачки на їх користь судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000 грн.

На підтвердження понесення таких витрат надав суду: копію Договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024 року (а.с. 162-163); копію Довіреності від 03.06.2024 року на представлення інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Процент» адвокатом Руденком К.В. (а.с. 164); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Руденко К.В. (а.с. 165); копію Акту приймання-передачі наданих послуг №21 від 27.03.2025 року (а.с. 166); копію платіжної інструкції кредитного переказу коштів від 31.03.2025 року на суму 15000 грн. (а.с. 167).

Як зазначено в Договорі про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024 року, складання апеляційної скарги - 12000,00 грн (п.3.1.).

Однак згідно Акту приймання-передачі наданих послуг №21від 27.03.2025 року, адвокатом Руденком К.В. під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції зазначено: складання та подання апеляційної скарги - 15000,00 грн.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, що підтверджується копією Акту прийому-передачі наданих послуг №2 від 24.07.2024 року (а.с. 34), тобто процесуальні документи у таких справах є типовими.

Відтак, з урахуванням того, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувався в порядку спрощеного провадження без участі учасників, з огляду на ціну позову, а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності та наявністю однотипності справ, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль та знань, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн.

Згідно з ч.ч.1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь ТОВ ФК ««Процент»» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та у розмірі 4542 грн. в суді апеляційної інстанції.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 141 ч.1; 374 ч.1п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2025 року змінити в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та в частині судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 3498-537-2 від 11.12.2023 року в розмірі 42000,00 грн (сорок дві тисячі грн 00 коп.) та судовий збір в розмірі 3028 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» витрати на надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк