Справа № 361/3686/25
Провадження № 2/361/1233/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Гізатуліної Н.М. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Рекуха О.В. від імені та в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала зазначений позов.

Позов мотивувала тим, що 07 грудня 2001 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_4 ».

У шлюбі народились: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка та відповідач фактично проживають в одному житловому будинку, але припинили спільне проживання як подружжя і спільне ведення господарства.

Подружнє життя їх не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага, вони мають різні погляди на сімейні цінності, неодноразово припиняли подружні відносини та поновлювали їх з метою збереження сім`ї.

Фактично подружні відносини припинені більше 10 років тому, поновлювати їх позивачка не збирається, вважає, що подальше спільне життя як подружжя суперечить її інтересам та сина, зачіпає її честь та гідність як людини та жінки.

Відповідач систематично вчиняє сварки, створює фінансові проблеми, які вимушена вирішувати позивачка, тому вона категорично незгодна на примирення. З її сторони розірвання шлюбу є найкращим варіантом для неї самої та сина з метою забезпечення здоров`я і душевного спокою, створення сприятливих умов для виховання дитини, його фізичного і духовного розвитку.

Позивачка працює та утримує неповнолітнього сина, самостійно розпоряджається власним доходом.

Відповідач не працює офіційно, кошти на утримання дитини виділяє хаотично і несистематично, суму визначає на власний розсуд, що є меншою, ніж мінімальний розмір аліментів, встановлений державою. Він є працездатним, має гарний стан здоров`я, є можливість і час працевлаштуватись, отримувати постійний дохід. Інших дітей не має, тому зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів.

З метою встановлення відповідного розміру аліментів, що сплачується впорядковано і щомісячно для необхідного та достатнього забезпечення гармонійного розвитку дитини, вона звертається до суду про стягнення мінімального розміру аліментів на одну дитину у відповідності до закону.

На підставі викладеного просила суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 грудня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 571;

- після розірвання шлюбу змінити прізвище позивачки на дошлюбне « ОСОБА_6 »;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття з дня звернення до суду;

- судові витрати у справі стягнути з відповідача.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копія зазначеної ухвали направлена на адресу позивачки, яка зазначена у позовній заяві засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта».

За зареєстрованою адресою місця проживання відповідача засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви, які повернулись до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.

Позивачка до суду додаткових заяв, пояснень не подавала, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 07 грудня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області, зареєстрований шлюб, актовий запис № 571. Після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_4 ».

У шлюбі народились: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що вона та відповідач фактично проживають в одному житловому будинку, але припинили спільне проживання як подружжя і спільне ведення господарства.

Подружнє життя їх не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага, вони мають різні погляди на сімейні цінності, неодноразово припиняли подружні відносини та поновлювали їх з метою збереження сім`ї.

Фактично подружні відносини припинені більше 10 років тому, поновлювати їх вона наміру немає, вважає, що подальше спільне життя як подружжя суперечить її інтересам та сина, зачіпає її честь та гідність як людини та жінки.

Відповідач систематично вчиняє сварки, створює фінансові проблеми, які вимушена вона вирішувати, тому категорично незгодна на примирення.

Вона працює та утримує неповнолітнього сина, самостійно розпоряджається власним доходом.

Відповідач не працює офіційно, кошти на утримання дитини виділяє хаотично і несистематично, суму визначає на власний розсуд, що є меншою, ніж мінімальний розмір аліментів, встановлений державою. Він є працездатним, має гарний стан здоров`я, є можливість і час працевлаштуватись, отримувати постійний дохід. Інших дітей не має, тому зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів.

З метою встановлення відповідного розміру аліментів, що сплачується впорядковано і щомісячно для необхідного та достатнього забезпечення гармонійного розвитку дитини, вона звертається до суду про стягнення мінімального розміру аліментів на одну дитину у відповідності до закону.

12 червня 2025 року Вх. № 29657 засобами поштового зв`язку від ОСОБА_2 надійшла заява, у якій він повідомив суд, що не заперечує проти розірвання шлюбу.

Щодо вимог про розірвання шлюбу

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із ст. 3 Сімейного Кодексу України (далі СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст. 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних відносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаємопорозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, дійшов висновку проте, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивачка просила суд після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Відтак, враховуючи, що питання про вибір прізвища після розірвання шлюбу залежить від волевиявлення особи, яка його змінила, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивачки та після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Щодо вимог про стягнення аліментів

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №7 8-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_2 , є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я немає. У матеріалах справи відсутня інформація, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).

Водночас високий заробіток (дохід) платника аліментів не може слугувати підставою для зменшення частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину.

Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана 04 квітня 2025 року, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

ОСОБА_1 за подачу позову про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується чеком від 01 квітня 2025 року № 405389.

Таким чином, із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір у сумі 968,96 грн в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 7, 24, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст. 4, 7, 10, 13, 81, 141, 142, 247, 263265, 272, 273, 274, 354, 355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 грудня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 571 розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці відновити дошлюбне прізвище« ОСОБА_6 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04 квітня 2025 року і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 24 вересня 2025 року.

Суддя Н.М. Гізатуліна