ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2025 року м. Кропивницький

справа № 397/173/25

провадження № 22-ц/4809/1158/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2025 року у складі головуючого судді Максимовича І. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і рішення суду першої інстанції.

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №1409616 від 31 березня 2024 року в розмірі 65 519, 98 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 31 березня 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1409616, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачці кредит, а відповідачка зобов`язалась повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п.1.1. договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1409616, укладення вказаного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС Товариства.

Згідно п.1.4. договору строк кредиту 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується із урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідачка, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору.

28 листопада 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 28112024, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ "Селфі Кредит", включно і до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №1409616 від 31 березня 2023 року.

Станом на дату звернення до суду з позовом, заборгованість відповідачки перед позивачем становить 65519 грн 98 коп, з яких: 10399,98 грн заборгованість за тілом кредиту; 49920 грн заборгованість за відсотками; 5200 грн заборгованість за штрафами.

Представник відповідачки адвокат Скользнєва В. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Вказала, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачці згідно договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих ОСОБА_1 кредитних коштів, а тому перевірити розмір нарахованої суми боргу та процентів не є можливим.

Зазначила, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві.

Крім того, вказала, що позивачем неправомірно нараховано відсотки за користування кредитними коштами, оскільки здійснено нарахування відсотків за ставкою 2,5% на день, що перевищує максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством.

Так, за період з 31 березня 2024 року по 27 листопада 2024 року залишок по кредиту (тілу) складає 10 400 грн, щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 1%, відтак загальна сума за 242 дні * 104,00 грн/день = 25 168 грн. Вказала, що з урахуванням зазначеного, позивач мав би нараховувати відповідачці заборгованість за відсотками за кредитним договором в розмірі 25 168 грн, а загальна сума по кредиту становить 35 568 грн.

Представник звернула увагу суду на те, що оскільки нарахування заборгованості за відсотками не повинно перевищувати 25 168 грн, за процентною ставкою 1%, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором №1409616 (а.с.97-105).

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу коштів за договором про надання споживчого кредиту відповідачці на її рахунок, а також фактичного користування відповідачкою коштами. Крім того, суд зазначив, що розрахунок заборгованості наданий позивачем є неналежним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2025 року та ухвалення нового, про повне задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на підтвердження укладення кредитного договору представником Товариства до позовної заяви надано копію договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1409616 від 31 березня 2024 року, який підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 . Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1409616 зі сторони відповідачки було підписано електронним підписом, створеним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який сформовано автоматично та було направлено позичальниці на номер мобільного телефону, що був повідомлений нею ТОВ «Селфі Кредит» та зазначений в Договорі № 1409616 від 31 березня 2024 року.

У довідці про ідентифікацію передбачені усі персональні дані відповідачки, зокрема РНОКПП та дата народження, що дає можливість ідентифікувати її. За вказаними у довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір № 1409616 від 31 березня 2024 року. Отже ОСОБА_1 свідомо уклала даний договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з їх прийняттям. Кредитодавцем у свою чергу чітко виконані усі умови договору, у тому числі щодо нарахування процентів за кредитним договором №1409616.

На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором було надано повідомлення про успішне перерахування коштів за кредитним договором № 1409616 від 31 березня 2024 року. Відповідно до змісту цього повідомлення, кошти в сумі 10 400,00 грн були перераховані на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 . Згідно п.2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .

Позивач звернув увагу суду, що відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків не свідчить про відсутність у відповідачки заборгованості, оскільки згідно п.2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . ТОВ «Селфі Кредит» не створює окремий рахунок для позичальника, а надає кошти на уже існуючий, а, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій.

Зазначено, що кредитор не отримує повні реквізити банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через інтернет. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. У зв`язку з чим вищезазначена довідка не містить повних реквізитів банківської картки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

31 березня 2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №1409616 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», відповідно до умов якого товариство надало відповідачці кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а відповідачка зобов`язалась одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 10 400,00 грн, строк кредиту - 350 днів, відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день, знижена процентна ставка становить 1% в день.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача (відповідачки), уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дата надання кредиту - 31 березня 2024 року.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 «Т711», зазначено податковий номер, паспортні дані, адресу, електронну адресу та номери мобільного телефону останньої (а.с.8-17, 18-23, 31, 32).

Відповідно до довідки про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з яким укладено договір №1409616 від 31 березня 2024 року 19:59:08 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): Т711, час відправки одноразового ідентифікатора - 31 березня 2024 року 19:57:03, номер телефону - НОМЕР_3 (а.с.31).

Згідно листа ТОВ «Пейпек» від 03 січня 2025 року адресованого ТОВ «Селфі Кредит» зазначено, що між Товариством та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03 травня 2022 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» 31 березня 2024 року 19:59:08 на суму 10 400 грн. Також зазначено номер транзакції в системі ТОВ «Пейпек», номер транзакції в системі ТОВ «Селфі Кредит», session іd, сайт торговця, код авторизації, банк-еквайр - АТ «Пумб» та призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с.33).

Згідно Графіку платежів, що є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1409616 від 31 березня 2024 року, дата видачі кредиту/дата платежу - 31 березня 2024 року; кількість днів у розрахунковому періоді - 25, сума платежу за розрахунковий період - 10 400 грн; сума кредиту - 10 400,00 грн; проценти за користування кредитом - 2 600,00 грн. Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розмір процентів за вказаний період буде перераховано за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим перший платіж зі сплати процентів збільшиться та складе 6 500,00 грн, а загальна сума розмірів платежів, що зазначені в Графіку платежів буде мати наступні значення: усього сума платежів за розрахунковий період - 101400,00 грн, усього сума процентів за користування кредитом - 91000,00 грн, реальна річна процентна ставка - 119700,64% річних, загальна вартість кредиту - 101400 грн (а.с.22).

Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 , та містить основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту споживача, порядок повернення кредиту та додаткову інформацію. У розділі 7 вказаного паспорту споживчого кредиту зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 31 березня 2024 року (включно) (а.с.24-25).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №1409616 від 31 березня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту ОСОБА_1 , станом на 27 листопада 2024 року заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 10399, 98 грн, за відсотками становить 49 660, а за штрафами - 5 200, кількість днів прострочення - 166. Разом з тим, згідно вказаного розрахунку, заборгованість відповідачки станом на 28 листопада 2024 року відсутня (а.с.26-30).

28 листопада 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу № 28112024, відповідно до умов п.6.1 якого, Клієнт відступає (передає) Фактору Права Вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості, а Фактор набуває Права Вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимог Фінансування у сумі, що дорівнює сумі Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором.

Згідно п. 6.2.3 договору факторингу, Права вимоги переходять до Фактора після підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за формою Додатку 2 цього договору, та сплати Фактором суми Відступлення у строки, передбачені п.7.2 Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами. Разом з Правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що були на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором (а.с.34-38).

Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 28 листопада 2024 року до договору факторингу від 28 листопада 2024 року № 28112024, клієнт передав а Фактор прийняв Реєстр боржників Клієнта від 28 листопада 2024 року, складений за формою згідно із додатком 1 до Договору (а.с.41).

Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 28112024 від 28 листопада 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 1409616 від 31 березня 2024 року у сумі 65519,98 грн, з яких: 10399,98 грн - залишок по тілу кредиту; 49920,00 грн - залишок по відсотках; 5200,00 грн - залишок по штрафам (а.с.39).

Матеріали справи містять платіжну інструкцію № 8278 від 28 листопада 2024 року про переведення грошових коштів в розмірі 2425892,78 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» за договором факторингу №28112024 від 28 листопада 2024 року (а.с.42).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо переказу коштів за договором про надання споживчого кредиту відповідачці на її рахунок, а також фактичного користування відповідачкою коштами. Крім того суд зазначив про неналежність наданого позивачем розрахунку як доказу заборгованості, а тому дійшов висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

31 березня 2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №1409616 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», відповідно до умов якого товариство надає відповідачці кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а відповідачка зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 10 400,00 грн, строк кредиту - 350 днів, відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день, знижена процентна ставка становить 1% в день.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача (відповідачки), уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дата надання кредиту - 31 березня 2024 року.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 «Т711», зазначено податковий номер, паспортні дані, адресу, електронну адресу та номери мобільного телефону останньої (а.с.8-17, 18-23, 31, 32).

Відповідно до довідки про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з яким укладено договір №1409616 від 31 березня 2024 року 19:59:08 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): Т711, час відправки одноразового ідентифікатора - 31 березня 2024 року 19:57:03, номер телефону - НОМЕР_3 (а.с.31).

Згідно положень Закону України «Про електронну комерцію» даний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Таким чином, договір №1409616 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 31 березня 2024 року був підписаний позичальницею ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений позичальницею, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатор відповідачки, що і є її безпосереднім підписом.

При цьому, у відзиві на позов відповідачка не заперечує щодо факту укладення кредитного договору, лише вказує про те, що позивач не надав доказів на підтвердження перерахування їй кредитних коштів, а також не надав доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Пейпек Україна» та ТОВ «Селфі Кредит», яке здійснило перерахування коштів на рахунок позивачки від імені ТОВ «Селфі Кредит».

Колегія суддів відхиляє ці доводи відповідачки, оскільки вони спростовані наданими позивачем належними доказами, зокрема: листом ТОВ «Пейпек» від 03 січня 2025 року адресованим ТОВ «Селфі Кредит» в якому зазначено, що між Товариством та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03 травня 2022 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» 31 березня 2024 року 19:59:08 на суму 10 400 грн. Також зазначено номер транзакції в системі ТОВ «Пейпек», номер транзакції в системі ТОВ «Селфі Кредит», session іd, сайт торговця, код авторизації, банк-еквайр - АТ «Пумб» та призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с.33).

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 2.1 договору №1409616, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача (відповідачки), уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .

ТОВ «Селфі Кредит» не створює окремий рахунок для позичальника, а надає кошти на уже існуючий, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій.

Оскільки первісним кредитором перераховано кошти на рахунок відповідачки, зазначений нею особисто, що підтверджується довідкою, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не отримувала цих коштів, оскільки зазначеного не спростувала.

Підписанням 31 березня 2024 року договору про надання фінансового кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора, відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Без вчинення вказаних дій по попередньому наданню особистих даних для оформлення договору про надання фінансового кредиту, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.

Заперечуючи факт отримання нею кредитних коштів, відповідачка договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 31 березня 2024 року в судовому порядку не оспорювала.

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

Так, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14.

Відповідно до положень с. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.

З урахуванням вказаного, до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.

Колегією суддів враховано, що відповідачка не надала жодного доказу на спростування доводів позову про те, що на вказаний у договорі рахунок (за номером кредитної картки) були перераховані кредитні кошти, а лише посилалася на недоведеність таких фактів позивачем.

Відтак, суд першої інстанції дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку щодо недоведеності позивачем факту перерахування за договором про надання споживчого кредиту.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає підтвердженим належними доказами, факт укладення договору №1409616 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» 31 березня 2024 року та отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 10 400 грн за вказаним договором.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

28 листопада 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу № 28112024, відповідно до умов п.6.1 якого, Клієнт відступає (передає) Фактору Права Вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості, а Фактор набуває Права Вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимог Фінансування у сумі, що дорівнює сумі Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором.

Згідно п. 6.2.3 договору факторингу, Права вимоги переходять до Фактора після підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за формою Додатку 2 цього договору, та сплати Фактором суми Відступлення у строки, передбачені п.7.2 Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей за Кредитними договорами. Разом з Правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що були на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором (а.с.34-38).

Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 28 листопада 2024 року до договору факторингу від 28 листопада 2024 року № 28112024, клієнт передав а Фактор прийняв Реєстр боржників Клієнта від 28 листопада 2024 року, складений за формою згідно із додатком 1 до Договору (а.с.41).

Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 28112024 від 28 листопада 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 1409616 від 31 березня 2024 року у сумі 65519,98 грн, з яких: 10399,98 грн - залишок по тілу кредиту; 49920,00 грн - залишок по відсотках; 5200,00 грн - залишок по штрафам (а.с.39).

За вказаних вище обставин позивач правомірно, на підставі договору факторингу, укладеного 28 листопада 2024 року із ТОВ «Селфі Кредит» набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Щодо наявності заборгованості за відсотками за договором про надання споживчого кредиту апеляційний суд зазначає таке.

Пунктами 1.2. та 1.3 договору визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 10 400,00 грн, строк кредиту - 350 днів.

Пунктом 1.5.1. передбачено, що стандартна процентна ставка становить 2.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору.

Пунктом 1.8 договору визначено загальні витрати на дату укладення договору:

За стандартною ставкою за весь строк кредитування за кредитом - 91 000 грн (п.1.8.1.);

За стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 87 100 грн (п.1.8.2.).

Пунктом 1.9. визначено орієнтовну реальну річну процентну ставку на дату укладення договору: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 119700, 64 % річних (п.1.9.1.)

Згідно п.1.4. договору, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів.

Пунктом 5 договору визначено детальний порядок повернення кредиту, сплати процентів.

Пунктом 5.5.1. передбачено попередження для споживача, зокрема зазначено, що допущення прострочення платежів, вказаних у графіку платежів (новому графіку платежів) для споживача може мати наступні наслідки:

-необхідність сплати штрафу у розмірі та у порядку, що визначені в п.6.4. Договору.

Так, пунктом 6.4. договору визначено, що у випадку невиконання та або/ неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити штраф: п.6.4.1. у розмірі 1 560 грн на 4 день такого невиконання зобов`язання та/або неналежного виконання зобов`язання; та 6.4.2. у розмірі 114, 40 грн починаючи з 5 дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання

Підписанням договору та додатку №1 до договору ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 погодили сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 2,5 % у день та строк дії договору - 350 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1051 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №1409616 від 31 березня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту ОСОБА_1 , станом на 27 листопада 2024 року заборгованість відповідачки за відсотками становить 49 660, а за штрафами - 5 200, кількість днів прострочення - 166.

Разом з тим, згідно вказаного розрахунку, заборгованість відповідачки станом на 28 листопада 2024 року відсутня, як зазначив сам позивач в апеляційній скарзі це пов`язано з тим, що 28 листопада 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу, у зв`язку з чим 28 листопада 2024 року заборгованість перейшла до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Рух коштів відображений в розрахунку заборгованості є виключно операцією факторингу, жодного руху коштів щодо погашення заборгованості відповідачкою в цю дату не відбувалось.

Колегія суддів враховує ці твердження позивача, оскільки відповідачка не надала доказів виконання чи часткового виконання нею взятих на себе кредитних зобов`язань, а відтак відсутні підстави вважати, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом.

Крім того, ОСОБА_1 не надала власного розрахунку заборгованості, з обґрунтуванням його правильності та повноти, на спростування розрахунку, наданого позивачем.

З урахування викладеного, належними доказами, підтверджується те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором №1409616 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 31 березня 2024 року не виконала, кредитні кошти у повному обсязі, у межах встановленого строку кредитування, не повернула, не сплатила передбачені договором відсотки за користування кредитом, що є підставою для стягнення з неї на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 65 519, 98 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2 422, 40 грн та подачу апеляційної скарги в розмірі 3 633, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () заборгованість за кредитним договором №1409616 від 31 березня 2024 року в загальному розмірі 65 519, 98 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» () витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі в розмірі 2 422, 40 грн та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633, 80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 24.09.2025.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник