Справа № 127/9999/25
Провадження № 22-ц/801/1876/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 рокуСправа № 127/9999/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну Акціонерного товариства «Універсал Банк», в інтересах якого діє представник Македон Олександр Андрійович, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Медяної Ю. В. в залі суду в місті Вінниця, дата складення повного тексту рішення невідома,

в цивільній справі № 127/9999/25 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2025 року АТ «Універсал банк» звернулося в суд з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що АТ «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.

10.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 10.09.2018.

Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що анкета-заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також підтвердив, що із вказаними банківськими документами ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку, зобов`язується виконувати умови договору.

Відповідач при підписанні заяви підтвердив, що підписана заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з їх змістом. На підставі укладеного договору відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 20 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому в договорі.

Згідно з умовами договору відповідач зобов`язався щомісяця сплачувати мінімальний платіж в розмірі та в термін зазначені в мобільному додатку.

Однак ОСОБА_1 не виконує умови договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 08.01.2025 становить 34 714,80 грн, в тому числу: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 34 714,80 грн, заборгованість за пенею 0 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідача заборгованості у сумі 34 714,80 грн. та судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 10.09.2018 у розмірі 17 711,54 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 17 711,54 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач отримав кредит та користувався кредитними коштами. Однак, відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 08.01.2025 розмір заборгованості відповідача складає 34 714,80 грн, з яких зазначено як загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Разом із тим, з аналізу виписок про рух коштів по рахунку встановлено, що до вказаної суми банком були включені нараховані відсотки у розмірі 17 003,26 грн, чим фактично збільшено розмір тіла кредиту. Однак підписана відповідачем Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг від 10.09.2018 року не містить домовленості сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

За таких обставин, розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 17 711,54 грн, що визначається шляхом віднімання із загальної заборгованості, нарахованої позивачем станом на 08.01.2025 (34 714,80 грн), суми безпідставно включених відсотків (17 003,26 грн). Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2025 року позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати повністю та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позов повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 липня 2025 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2025 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2025 року призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник АТ «Універсал Банк» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не дослідив механізм отримання банківських послуг в рамках проекту monobank, а також процедуру погодження споживачем Умов і правил обслуговування рахунків. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, та отримав їх примірники в мобільному додатку. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та доступні для ознайомлення в будь-який час. Відповідач завантажив мобільний додаток «monobank», пройшов ідентифікацію, а також користувався кредитною карткою. Відтак, сторони погодили усі істотні умови договору. Складений банком розрахунок є належним доказом заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів, період нарахування заборгованості. Неповернута банку сума коштів становить 34 714,80 грн і складається з використаного кредитного ліміту.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 10.09.2018 відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 10.09.2018, за умовами якого отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 32).

ОСОБА_1 погодився що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, який він підтверджує та зобов`язується виконувати його умови (п. 2).

ОСОБА_1 погодився, що підписанням цього Договору підтверджує, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку. Також підтвердив, що вищевказані документи йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Повідомлення про зміну дозволеного кредитного ліміту Банк надсилає Клієнту у мобільний додаток (п. 3).

Відповідач підтвердив, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком її підпису (п. 9).

Також відповідачем надано право та доручено АТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у АТ «Універсал Банк», без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та банком (п. 10).

Згідно з п. 11 анкети-заяви ОСОБА_1 просив усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали відповідно до умов договору.

Відповідно до Довідки про наявність рахунку від 08.01.2025, виданої позивачем, відповідачу видана кредитна картка зі строком дії до листопада 2024 та відкритий картковий рахунок (а. с. 30).

Згідно з довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту, виданої позивачем відповідачу по вищевказаній картці встановлений кредитний ліміт 2000 грн, який в подальшому було неодноразово збільшено та зменшено, а 19.02.2024 збільшено до 20 000 грн (а. с. 31).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.09.2018, ОСОБА_1 станом на 08.01.2025 має заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 34 714,80 грн; загальний залишок заборгованості за відсотками 0 грн; заборгованість за пенею 0 грн (а. с. 6-14).

З виписки про рух коштів по картці від 08.01.2025 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 08.01.2025 складає 34 714,80 грн (а.с. 16-29).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволені позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає у повній мірі зазначеним вимогам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 3.09.2015 (далі - Закону № 675-VIII) пропозиція укласти електронний договорів (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозицію укласти договорі є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 ЦК України).

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закон № 675-VIII).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону № 675-VIII передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судом встановлено, що 10.09.2018 відповідач звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 10.09.2018 за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання (а. с. 32).

В анкеті-заяві відповідач просив відкрити поточний рахунок у гривні на ім`я ОСОБА_1 та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов.

У пункті 2 анкети-заяви зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтвердив і зобов`язався виконувати його умови.

Згідно з пунктом 3 анкети-заяви підписанням цього договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Також, відповідач погодився з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє йому шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вважав, що позивач довів порушення відповідачем умов укладеного договору про надання банківських послуг від 10.09.2018 і наявну заборгованість.

Водночас, суд мотивував своє рішення тим, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідача з банківськими документами та їх погодження шляхом підписання цифровим підписом у мобільному додатку, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги. Будь-які дії користувача у додатку фіксуються програмним забезпеченням і підлягають подальшій обробці спеціалістами банку, які реагують на відповідні дії клієнта. Відсутність доказів унеможливлює встановлення судом факту ознайомлення відповідача з Умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є необхідною передумовою для стягнення заборгованості за відсотками, неустойкою чи комісією. У зв`язку з відсутністю таких доказів відповідні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Крім того, роздруківка з офіційного сайту позивача не може вважатися належним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка має можливість вносити і фактично вносить зміни до умов та правил споживчого кредитування. Зазначене підтверджується постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15, яку позивач у даному провадженні не спростував. Матеріали справи не містять доказів ознайомлення відповідача з відповідними Умовами кредитування, зокрема щодо можливості нарахування відсотків за користування кредитом, застосування неустойки за прострочення зобов`язань, а також порядку їх списання шляхом збільшення кредитного ліміту чи включення до суми простроченої заборгованості.

З огляду на таке, суд вважав, що позивач безпідставно нараховував та здійснював списання процентів за користування кредитом, оскільки підписана відповідачем Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг від 10.09.2018 не містить домовленості сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

За таких обставин, місцевий суд стягнув з відповідача на користь позивача, заборгованість в розмірі 17 711,54 грн, що визначається шляхом віднімання із загальної заборгованості, нарахованої позивачем станом на 08.01.2025 (34 714,80 грн), суми безпідставно включених відсотків (17 003,26 грн).

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Принцип диспозитивності, що діє у цивільному судочинстві, передбачає, що суд розглядає спір у межах заявлених вимог та заперечень сторін й покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України)

Оцінка доказів здійснюється судом, водночас принцип диспозитивності вимагає, щоб ця оцінка відбувалася у контексті змагальності сторін.

Наведеного суд не врахував, й встановивши укладення між сторонами у визначений законом спосіб договору шляхом проставлення відповідачем електронного цифрового підпису (аналога власноручного підпису), кредитного договору, за відсутності поданих відповідачем заперечень умов договору й доказів або аргументів на спростування доказів позивача, за власною ініціативою поставив під сумнів умови договору, тим самим винайшовши заперечення за відповідача самостійно.

Потреба у таких процесуальних діях, не обґрунтована судом першої інстанції публічним інтересом, або ж імперативними нормами закону щодо обов`язку суду захищати права споживачів та перевіряти законність правочинів та є порушенням принципу диспозитивності.

Подані позивачем доказі у сукупності підтверджуються як факт укладання договору, так і подальше отримання відповідачем грошових коштів (на умовах кредитного ліміту) й активне їх використання. Докази на підтвердження того, що позивачем надано суду витяг з Умов та Правил в редакції, яка є відмінною від тої, з якою був обізнаний відповідач та погодився виконувати їх умови матеріалами справи не містять й відповідачем такі обставин не заперечувались.

Відповідач не оспорює ані факт укладення договору або його форму, ні його умови, у тому числі розмір процентів за користування коштами, а неодноразове здійснення банківських операції із використанням картки (переказ коштів, оплата товарів та інше), відповідно до п. 4.3.1 Умов свідчить про встановлення банком контакту із клієнтом та згоду останнього із умовами обслуговуванням під час отримання банківських послуг, змінами та доповненнями до Договору про надання банківських послуг від 10.09.2018.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено підписання відповідачем Умов і Правил, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки позивачем надано докази (копію анкету-заяву від 10.09.2018), в якій відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. Факт отримання усієї вказаної інформації підтверджено електронний цифровим підписом відповідача.

Відтак, колегія вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов передчасних висновків відносно того, що клієнт не був ознайомлений із зазначеними умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту. Отже рішення суду першої інстанції підлягає у частині відмовлених вимог скасуванню, та, відповідно, ухваленню нового у цій частині про задоволених позовних вимог.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц зроблено правовий висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, оскільки підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та засвідчують виконані за день операції. Відтак, виписки за картковими рахунками можуть бути використані як належні докази щодо наявності заборгованості за кредитним договором.

З огляду на наведене, надані банком виписки за рахунками позичальника підлягають дослідженню та оцінці у сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, для з`ясування обставин видачі кредиту, його розміру та наявності заборгованості, визначеної у розрахунку позивача.

Із виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній активно користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості, а тому є підстави для висновку про доведеність факту отримання та використання відповідачем встановленого кредитного ліміту, а також погодження розміру відсотків, які не заперечувались ним під час виконання договору.

У зв`язку із невиконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів утворилась заборгованість, загальний розмір якої станом на 08.01.2025 становить 34 714,80 гривень, яка складається з: 34 714,80 гривень загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а. с. 6-14).

Верховний Суд у постанові від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Отже з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору.

Постанова ВС від 08.07.2020 (справа № 464/4985/15-ц) акцентує на тому, що розрахунок банку є належним доказом за відсутності спростування.

Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зазначив, що під схваленням правочину слід розуміти будь-які дії, спрямовані на його виконання, у тому числі приймання майна для використання та реалізацію інших прав і обов`язків, визначених договором.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Із вказаного слідує, що доведення факту повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, є обов`язком ОСОБА_1 , як позичальника, а не позивача.

Ухвалюючи рішення по суті спору суд першої інстанції на указане уваги не звернув, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає, що надані АТ «Універсал Банк» у справі докази є належними та допустимими у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.09.2018, укладеного між АТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 , станом на 08.01.2025 загальний розмір заборгованості відповідача становить 34 714,80 грн.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» слід задовольнити, заочне рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» в повному обсязі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог з ухваленням нового про задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк».

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» підлягають судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 7 570,00 грн (3 028,00 грн при зверненні з позовом та 4 542,00 грн за подання апеляційної скарги).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 10.09.2018 у розмірі 34 714 (тридцять чотири тисячі сімсот чотирнадцять) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 7 570,00 грн. судові витрати по сплаті судового збору, з яких: 3 028,00 грн. у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та 4 542,00 грн. у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська