ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня2025 року

м. Київ

справа № 711/901/25

провадження № 61-7643 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Коломієць Г. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гребенюк Олена Олегівна, на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року у складі судді Булгакової Г.В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 травня 2025 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 09 серпня 2008 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Вони мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що починаючи з 2022 року сімейні відносини між ним та відповідачкою погіршились через відсутність взаємоповаги, взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки щодо ведення спільного господарства. Зазначені обставини негативно впливають на емоційне здоров`я обох сторін та дитини. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено, вони не проживають разом та спільне господарство не ведуть, спільний бюджет відсутній. Подальше сумісне життя з відповідачкою та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд розірвати шлюб, укладений між ним і ОСОБА_2 , зареєстрований у Кам`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09 серпня 2008 року, актовий запис № 70.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки на розгляді Сімейного суду Вищого суду провінції Онтаріо (Канада) перебуває справа між тими ж сторонами і про той саме предмет, в якій провадження розпочато у квітні 2024 року, тобто до подачі позову ОСОБА_1 у цій справі, з урахуванням положень статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» та пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України поданий у цій справі позов підлягає залишенню без розгляду.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 травня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гребенюк О. О. залишено без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для залишення позову без розгляду. Зазначено, що вимоги ОСОБА_2 у поданій нею у квітні 2024 року до Сімейного суду Вищого суду провінції Онтаріо (Канада) позовній заяві в частині розірвання шлюбу та вимоги ОСОБА_1 у позові, поданому у лютому 2025 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси, є тотожними, спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.У наданих відповідачкою процесуальних документах про розлучення наявний апостиль, що підтверджує те, що в Сімейному суді провінція Онтаріо (Канада) дійсно розглядається заява ОСОБА_2 про розлучення, при цьому ОСОБА_1 було відомо про вказані обставини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 червня 2025 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Гребенюк О. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 травня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заявник вважає, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права при залишені позову без розгляду, а саме застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 756/671/19, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц, 02 квітня 2025 року у справі № 367/644/21.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

16 липня 2025 року справа № 711/901/25 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гребенюк О. О. мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для залишення його позову без розгляду, не врахували, що надані відповідачкою документи на підтвердження перебування тотожної справи про розірвання шлюбу в Сімейному суді Вищого суду провінції Онтаріо (Канада) датовані 24 квітня 2024 року, проте ОСОБА_2 не надала доказів перебування цієї справи в провадженні іноземного суду саме на момент звернення ОСОБА_1 01 лютого 2025 року до місцевого суду з позовом про розірвання шлюбу. Крім того, згідно з даними ресурсу справ Сімейного суду Вищого суду провінції Онтаріо (Канада) інформація про розгляд справи FC24-00 відсутня.

Акцентує увагу на тому, що докази в обґрунтування клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду подані відповідачкою з пропуском процесуального строку.

Вважає, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, не надали оцінки тому, чи мали місце обставини (факти), підтверджені належними та допустимими доказами, якими обґрунтовувалося клопотання відповідачки про залишення позову без розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 серпня 2008 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у Кам`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 70, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 28 січня 2025 року, виданим повторно Білопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а. с. 22).

Сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13 лютого 2013 року.

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Сімейного суду Вищого суду провінції Онтаріо (Канада) з позовом про розірвання шлюбу (номер справи FC-24-00). Рішення у справі не ухвалено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна представника ОСОБА_1 - адвоката Гребенюк О. О. задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

Зазначена справа є справою з іноземним елементом.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та про наявність таких підстав суду стало відомо до відкриття провадження у справі.

Суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Приписи пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України направлені на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним щодо позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Тобто необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 09 серпня 2008 року Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 70.

ОСОБА_2 є громадянкою України, однак з 2022 року разом з неповнолітнім сином проживає в Канаді.

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Сімейного суду Вищого суду провінції Онтаріо (Канада) із позовом про розірвання шлюбу (номер справи FC-24-00) і справа перебуває в провадженні цього суду, а ОСОБА_1 звернувся з позовом до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про розірвання шлюбу 01 лютого 2025 року.

Вимоги ОСОБА_2 у поданій нею до Сімейного суду Вищого суду провінції Онтаріо (Канада) заяві про розлучення та вимоги ОСОБА_1 у позові, поданому до Придніпровського районного суду м. Черкаси, є тотожними, спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

З урахування наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для розгляду цієї справи в українському суді, з урахуванням положень статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», у зв`язку з чим правильно застосував норми процесуального права (пункт 4 частини першої статті 257 ЦПК України) та залишив подану ОСОБА_1 позовну заяву про розірвання шлюбу без розгляду.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2025 року у справі № 766/2199/24 (провадження № 61-2575св25).

Посилання заявника на те, що надані ОСОБА_2 до суду докази не свідчать про перебування справи в провадженні іноземного суду саме на момент звернення ОСОБА_1 01 лютого 2025 року до місцевого суду з позовом про розірвання шлюбу, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Встановлено, що судові документи, видані Вищим судом провінції Онтаріо (Канада) у справі FC-24-00 про розірвання шлюбу, ініційованого ОСОБА_2 , засвідчені публічним нотаріусом провінції Онтаріо 05 березня 2025 року та містять апостиль від 21 березня 2025 року (а. с. 117-141), що підтверджує їх справжність та актуальність, зокрема станом на час звернення ОСОБА_1 з позовом про розірвання шлюбу.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 756/671/19, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц, 02 квітня 2025 року у справі № 367/644/21, є безпідставним, оскільки висновки судів попередніх інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням меж касаційного оскарження та визначених заявником підстав касаційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гребенюк Олена Олегівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: Г. В. Коломієць

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович