У Х В А Л А

залишення позовної заяви без руху

30 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дехта Р.В., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ПАРАСКОВІЇВСЬКОЇ СПЕЦІАЛЬНОЇ ШКОЛИ №40 ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2025 року до Покровського районного суду міста Кривого Рогу звернувся позивач ОСОБА_1 із позовом до ПАРАСКОВІЇВСЬКОЇ СПЕЦІАЛЬНОЇ ШКОЛИ №40 ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачем ОСОБА_1 зазначені наступні позовні вимоги:

-визнати наказ про звільнення незаконним та скасувати;

-поновити позивача на роботі;

-стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Дослідивши позовну заяву з додатками, суддя вважає що заяву належить залишити без руху, виходячи з наступного.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним уст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Згідно п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

В порушення п.3 ч.3 ст.175ЦПК України позовна заява не містить зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру, а саме стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, позивач звільнений від сплати судового збору в частині вимоги про поновлення на роботі.

Крім того, згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата та додаткова.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) вказала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений статтею 117 КЗпП України, мають різну правову природу.

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору також і в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте законом не передбачено звільнення від сплати судового збору за вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ухвалі Верховного Суду від 30 березня 2020 року, по справі № 561/842/19, зазначено, що: «Окрім того, законом не передбачено звільнення від сплати судового збору за вимогами про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення».

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028 грн. та 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1211,20 грн..

З урахуванням наведеного, позивач не звільняється від сплати судового збору за заявленими позовними вимогами щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення.

Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір та надати до суду оригінал квитанції про сплату вказаного судового збору.

Відповідно до частини 1статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, позовна заява підлягає залишенню без руху з зазначенням недоліків та наданням строку для їх усунення.

Керуючись статтею 2 Закону України «Про судовий збір», статтями 175, 177, 185,352,353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАРАСКОВІЇВСЬКОЇ СПЕЦІАЛЬНОЇ ШКОЛИ №40 ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі не усунення недоліків у встановлений в ухвалі строк, заява буде вважатися неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р. В. Дехта