ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8940/25 Справа № 213/4503/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/4503/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 червня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 , про усунення перешкод бабусі у здійсненні нею права на спілкування і виховання онучки.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_2 .

Син позивачки - ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був укладений 26 листопада 2016 року, однак, на теперішній час, у провадженні Дніпровського апеляційного суду перебуває на розгляді цивільна справа про розірвання шлюбу.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням, 05 березня 2022 року відповідачка разом з дочкою перетнули кордон України та в даний час проживають в Італії.

Позивачка завжди приймала активну участь у житті онуки, багато проводила з нею часу, поки вона проживала в України. Після переїзду онуки до Італії вони спілкувалися з нею за допомогою телефонного та відеозв`язку, а влітку 2023 року провели спільний відпочинок у відсутності відповідачки.

Починаючи з грудня 2023 року, відповідачка почала створювати перешкоди у спілкуванні з онукою.

Позивачка вважає, що перешкоджання у спілкування з онукою пов`язано з фактичним розірванням шлюбу відповідачки з її сином.

Позивачка бажає приймати участь у вихованні своєї онуки та спілкуватися з нею.

Просить визначити їй способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод бабусі у здійсненні нею права на спілкування і виховання онучки - задоволено.

Визначено ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- щосереди індивідуальне спілкування з онукою ОСОБА_4 протягом 1 (однієї) години, у відсутності ОСОБА_2 та інших осіб, в режимі відеозв`язку через месенджери: Viber, Skipe, Whatsapp, Telegram та інші у період часу з 18:00 до 21:00 години за Київським часом;

- щонеділі індивідуальне спілкування з онукою ОСОБА_4 протягом 1 (однієї) години, у відсутності ОСОБА_2 та інших осіб, в режимі відеозв`язку через месенджери: Viber, Skipe, Whatsapp, Telegram та інші у період часу з 10:00 до 21:00 години за Київським часом;

- один раз на рік, в період з 20 червня по 10 вересня спільний відпочинок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у відсутності ОСОБА_2 та інших осіб, строком не більше 10 днів на території Італії, у період запровадження в Україні воєнного стану, після завершення воєнного стану - на території України.

Зобов`язано ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про зміну телефонних номерів, за якими остання може спілкуватися з онукою ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить скасувати рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року у справі № 213/4503/24 повністю та змінити рішення, виклавши другий абзац його резолютивної частини у наступній редакції: «Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступниий порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: Встановити ОСОБА_1 дні та години спілкування, за допомогою технічних засобів телекомунікаційного зв`язку або відеозв`язку, із онукою ОСОБА_4 , у вільний від навчання та занять спортом час, з урахуванням задовільного стану здоров`я та бажання дитини:- щосереди у період часу з 18:00 до 21:00 години за Київським часом за бажанням дитини щодо присутності або відсутності матері ОСОБА_2 та третіх осіб; - щонеділі у період часу з 8:00 до 21:00 години за Київським часом за бажанням дитини щодо присутності або відсутності матері ОСОБА_2 та третіх осіб; Спілкування в інші дні та години можуть відбуватися за погодженням між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Один раз на рік, за бажанням дитини, в період з 20 червня по 10 вересня спільний відпочинок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у відсутності ОСОБА_2 та інших осіб, строком не більше 10 днів на території Італії, у період запровадження в Україні воєнного стану, після завершення воєнного стану - на території України, з обов`язковим погодженням з ОСОБА_2 , не менш ніж, за один місяць до початку відпочинку, дат та місця перебування ОСОБА_4 . Спільниий відпочинок проводити з урахуванням стану здоров`я дитини. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін». Судові витрати покласти на позивачку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильному застосуванні норм матеріального права. Так, під правом на повагу до сімейного життя баби та діда щодо спілкування зі своїми внуками розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та внуками шляхом контактів з ними. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ баби, діда до внука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини. Відповідачка вважає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги її доводи про те, що нею не чиниться перешкоджання у спілкуванні баби з онукою, оскільки з наданих нею скріншотів вбачається, що перший контакт дитини з позивачкою стався вже після надходження позовної заяви до суду, що свідчить про наявність таких перешкод раніше. Разом з тим, лише після отримання копії позовної заяви, відповідачка почала збирати докази постійного і безперешкодного спілкування дитини з бабою, оскільки збирати такі докази раніше потреби не було. Позивачка у липні 2023 року мала спільний відпочинок з ОСОБА_5 на території Італії на протязі одного тижня, за відсутності відповідачки, а також мала можливість спілкуватися та бачитися у липні 2024 року під час другого приїзду позивачки разом з ОСОБА_3 до Італії і жодних перешкод відповідачка не чинила. Позивачкою не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Окрім того, судом першої інстанції взагалі не досліджено питання складання висновку Виконавчим комітетом Інгулецької районної у місті ради, як органом опіки та піклування в особі служби у справах дітей. Судом залишено поза увагою, що представники органу опіки і піклування навіть не намагалися поспілкуватися з дитиною. Разом з тим, ОСОБА_6 постійно та безперешкодно спілкується з бабою, що підтверджується відповідними вхідними і вихідними дзвінками, має свій власний мобільний телефон і не позбавлена можливості самостійно телефонувати за своїм бажанням, будь-коли на протязі дня, в часи вільні від навчання та занять спортом.

Отже, постійне спілкування ОСОБА_7 з бабою свідчить про відсутність будь яких перешкод з боку відповідачки.

Окрім того, звертає увагу суду, що ніхто не може порушувати права та інтереси дитини, а також примушувати до вчинення певних дій. Слід врахувати, що спілкування або не спілкування будь з ким з родичів, це виключно бажання або не бажання дитини і дана обставина не може свідчити про вчинення відповідачкою перешкод у спілкуванні та вихованні.

Також, зазначає, що позивачка свідомо не виконує ті вимоги, які сама заявила і які частково задоволені судом. Так, згідно з рішенням суду першої інстанції передбачено один раз на рік, в період з 20 червня по 10 вересня спільний відпочинок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у відсутності ОСОБА_2 та інших осіб, строком не більше 10 днів на території Італії, у період запровадження в Україні воєнного стану, після завершення воєнного стану - на території України. При цьому, на теперішній час, позивачка відмовилася від такого спільного відпочинку.

Враховуючи інтереси дитини, відповідачка вважає за доцільне встановити ОСОБА_1 дні та години спілкування із онукою ОСОБА_4 , у вільний від навчання та занять спортом час, з урахуванням задовільного стану здоров`я та бажання дитини, а також проведеня спільного відпочинку з обов`язковим погодженням з ОСОБА_2 не менш ніж, за один місяць до початку відпочинку, дат та місця перебування ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Романенко О.С., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 9 000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Романенко О.С., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4 , батьками якої ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 та бабусею малолітньої ОСОБА_4 .

Із доданих копій закордонних паспортів встановлено, що ОСОБА_2 , разом з малолітньою ОСОБА_5 , 05 березня 2022 року перетнули кордон України через пункт пропуску «Вилок Тісабеч» митного посту «Вилок».

Рішенням Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради №72 від 05 березня 2025 року вирішено вважати доцільним визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні онуки та спілкуванні з онукою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що баба має законне право на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визначення судом позивачці ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання.

Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина п`ята та шоста статті 19 СК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року в справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що: «законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що: «будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.».

Так, у справі, що переглядається судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо участі баби у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не вдалося вирішити у позасудовому порядку, у зв`язку з чим позивачка (баба) вимушена була звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу її участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що баба ОСОБА_1 має законне право на спілкування зі своєю онукою, ОСОБА_5 , та на участь у її вихованні, а спілкування позивачки із онукою буде сприяти її повноцінному вихованню, розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як батьків, так і бабусі, забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 вказувала на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги її доводи про те, що нею не чиниться перешкоджання у спілкуванні баби з онукою.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, з огляду на таке.

Так, в постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками можливе лише у разі наявності перешкод позивачам з боку відповідача. З урахуванням обставин, встановлених судами та які визнавалися учасниками справи, відсутні підстави вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онуками. Тому суди зробили неправильний висновок про задоволення цієї позовної вимоги. З урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні.

Тобто, відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод), не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23).

При цьому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що при розгляді позовних вимог про визначення порядку участі баби у вихованні дитини та часу і способів їх спілкування є обов`язковим наявність письмового висновку органів опіки та піклування. Отримавши висновок органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради №72 від 05 березня 2025 року щодо вирішення спору про усунення перешкод бабі у спілкуванні з онукою малолітньою ОСОБА_5 , суд першої інстанції, врахувавши вік дитини, особливості її розвитку, виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, факт проживання позивачки з онукою в різних країнах, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, визначив графік спілкування онуки з бабою, з яким колегія суддів апеляційного суду погоджується.

Водночас, колегія суддів зауважує, що наявність неприязних відносин між відповідачкою та позивачкою не є підставою для обмеження прав останньої на спілкування з онукою.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачка має негативний вплив на онуку, а присутність відповідачки під час телефонних розмов позивачки з дитиною у подальшому не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що окреме спілкування позивачки з дитиною без матері може негативно вплинути на її психологічний та фізичний стан.

Разом з тим, саме батьки несуть першочергове право та відповідальність за виховання своєї дитини, що означає лінію батьківського виховання головною.

З огляду на це, дід, баба, інші особи мають враховувати, що їхня виховна спрямованість повинна узгоджуватись або хоча би не суперечити тому вихованню, яке дитині дають батьки.

Враховуючи викладені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції та доповнення резолютивної частини рішення суду в частині визначення ОСОБА_1 порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спільного відпочинку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у відсутності ОСОБА_2 та інших осіб, один раз на рік, в період з 20 червня по 10 вересня, строком не більше 10 днів на території Італії, у період запровадження в Україні воєнного стану, після завершення воєнного стану - на території України, з обов`язковим погодженням з ОСОБА_2 , не менш ніж, за один місяць до початку відпочинку, дат та місця перебування ОСОБА_4 . Спільниий відпочинок проводити з урахуванням стану здоров`я дитини.

В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Оскільки, рішення суду по суті спору залишено без змін, із доповненням його резолютивної частини, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених особою, що подає апеляційну скаргу, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року в частині визначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , порядку участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спільного відпочинку ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у відсутності ОСОБА_2 та інших осіб, один раз на рік, в період з 20 червня по 10 вересня, строком не більше 10 днів на території Італії, у період запровадження в Україні воєнного стану, після завершення воєнного стану - на території України, з обов`язковим погодженням з ОСОБА_2 , не менш ніж, за один місяць до початку відпочинку, дат та місця перебування ОСОБА_4 . Спільниий відпочинок проводити з урахуванням стану здоров`я дитини.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: