Справа № 214/7496/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

представників позивача Мартинової Н.Ю., Вязанкіної Н.П.,

представника відповідача Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/7496/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

Представники:

від позивача адвокати Вязанкіна Н.П., Мартинова Н.Ю.,

від відповідача Джемерчук О.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 05.09.2024, в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.09.1995 відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського райвиконкому м. Кривого Рогу, актовий запис №529; після розірвання шлюбу залишити відповідачеві дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 16.09.1995 сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського райвиконкому м. Кривого Рогу. Від шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент пред`явлення даного позову є повнолітнім. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені з жовтня 2021 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, взаємоповаги, виникненням сварок. Уже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми власними інтересами, фактично їх сім`я припинила своє існування. Наразі стосунки вони не підтримують, мешкають окремо. Спір про поділ сумісно нажитого майна як подружжям між ними відсутній. На переконання позивача, примирення та збереження їх шлюбу з ОСОБА_2 на майбутнє є виключеним із вищенаведених підстав. Доцільності у наданні строку на примирення позивач не вбачає, рішення розлучитись є осмисленим, оскільки шлюб існує формально.

Ухвалою суду від 09.09.2024 позовну заяву залишено без руху. 19.09.2024 виявлені недоліки позивачем усунуто.

Ухвалою суду від 23.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 09.01.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання позивача про допит свідків (протокол с/з, а.с.42).

Ухвалою суду від 24.04.2025, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків (протокол с/з, а.с.97).

Ухвалою суду від 18.06.2025 частково задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

У ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 та його представники адвокати Вязанкіна Н.П., Мартинова Н.Ю., кожен окремо, пред`явлені вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Наполягали, що шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені саме з жовтня 2021 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Джемерчук О.В. початково заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила надати подружжю строк на примирення, оскільки, на переконання відповідача, їх сім`ю на майбутнє можливо зберегти. Крім того, представник зауважила, що стосунки між подружжям припинені з лютого 2024 року. До того часу вони мешкали разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, вели сумісно господарство та разом сплачували житлово-комунальні послуги за квартиру. До того ж ОСОБА_1 , хоча і не був співвласником вищевказаної квартири, однак брав участь в утриманні майна шляхом оплати житлово-комунальних послуг. У подальшому представник відповідача змінила позицію, а саме, не заперечувала проти задоволення позовних вимог з приводу розірвання шлюбу, доцільності у наданні строку на примирення вже не вбачала, знявши з розгляду раніше подане клопотання, однак заперечувала проти зазначеного позивачем моменту припинення між сторонами шлюбно-сімейних стосунків (у жовтні 2021 року), оскільки, на переконання ОСОБА_2 , стосунки між ними тривали до лютого 2024 року.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_4 суду показав, що зі сторонами знайомий з дитинства, стосунки нормальні. Йому відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мешкають разом більше 2-х років. Ще до початку війни ОСОБА_1 вже жив окремо від ОСОБА_5 , десь близько півтора роки на орендованій квартирі по АДРЕСА_2 з іншою жінкою, а вже більше року служить в ЗСУ, будучи призваним за мобілізацією. Ще на початку війни ОСОБА_1 йому казав, що живе сам. Причини розлучення та припинення між ними стосунків йому не відомі. Він живе за адресою: АДРЕСА_3 , був в гостях у ОСОБА_6 , який є його сусідом.

Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаною судом, показала, що сторони є її свекром та свекрухою. Їй відомо, що вони не мешкають разом з вересня 2024 року, причиною припинення між ними стосунків стали виникнення непорозумінь. ОСОБА_1 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , куди й переїхав мешкати. Раніше, тобто до вересня 2024 року, він мешкав разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що ОСОБА_1 служить в ЗСУ з листопада 2023 року. Про те, чи є у ОСОБА_1 стосунки з іншою жінкою, їй не відомо, про це вона почула від свідка ОСОБА_4 . Також зазначила, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 у 2022 році мешкав її чоловік ОСОБА_6 син сторін.

Допитана судом як свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона мешкає по сусідству з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 мешкає у кв. АДРЕСА_4 . До кінця 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали разом, бачила його у воєнній формі у листопаді 2023 року, а також як він виходив на балкон у квартирі.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/ доказів, зупинення/поновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши покази свідків, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін та їх представників, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 16.09.1995 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №529 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане повторно 14.09.2024).

Від шлюбу подружжя має спільного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданим 14.09.2024.

Предметом спору у даній справі є розірвання шлюбу, а відтак обов`язковому встановленню при вирішення спору є дата й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. Як зазначено у п.4 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Зважаючи на те, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, тому, як наголошено у п.10 постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11, із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судовим розглядом встановлено, а сторонами визнано, що шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені, наміру зберігати шлюб на майбутнє вони не мають та обопільно висловили своє бажання розлучитись.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України.

Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей.

Зважаючи на те, що із обсягу наявних у справі доказів однозначно та достеменно встановити момент припинення між сторонами шлюбно-сімейних стосунків неможливо, оскільки покази допитаних свідків у сукупності є суттєво розбіжними між собою, свідки покази надавали здебільшого ґрунтуючись на власних спостереженнях чи припущеннях без деталізації джерела своєї обізнаності щодо обставин та моменту припинення між сторонами стосунків, тому суд вважає, що для вирішення даного спору у межах заявлених вимог достатнім є доведеність факту, що подружжя стосунки припинило, наразі не підтримує та не має наміру і бажання зберігати шлюб на майбутнє.

Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу не вказала.

Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, їх обопільну згоду на розлучення, відсутність неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині.

Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 14.09.2024, слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_9 ». Зважаючи на те, що зміна прізвища особи, яка його змінила під час укладення шлюбу, при його розірванні є правом такої особи та залежить від її волевиявлення, тому суд вважає, що заявлення позивачем вимоги про відновлення відповідачеві дошлюбного прізвища за відсутності згоди на це безпосередньо відповідача є неприпустимою. Відтак, правові підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та звільнення його від сплати судового збору, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), зареєстрований 16.09.1995 Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №529 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити відповідачеві прізвище « ОСОБА_9 » без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб відповідно до ч.2 ст.115 СК України.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інн НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено та підписано без проголошення 05.09.2025.

Суддя О.І. Євтушенко