ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7070/25 Справа № 175/5529/25 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Травкіної В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курячого Андрія Миколайовича на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2025 року про забезпечення позову у складі судді Озерянської Ж.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілії Вячеславівни про переведення прав та обов`язків покупця та визнання права спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ПН ДМНО ОСОБА_6 про переведення прав та обов`язків покупця та визнання права спільної сумісної власності, задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам, та переоформленню документів на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (PHOHM 214);

Заборонено державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 214) (вид. мат. а.с. 62-65).

Не погодившись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Курячий А.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі (вид. мат. а.с. 68-71).

Позивач через свого представника адвоката Лучко А.С. скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду залишити без змін (вид. мат. а.с. 105-107).

Інші сторони по справі не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 адвокат Курячий А.М. подав відповідь на відзив (вид. мат. а.с. 1136-139).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін, з огляду на таке.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив з того, що вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а тому саме такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог і, в той же час, відповідачі не позбавляються можливості володіти та користуватися спірним майном.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Звертаючись з позовом позивач з урахуванням їх уточнень наявних в електронній справі просить суд перевести на ОСОБА_2 права та обов`язки покупця квартири АДРЕСА_2 , за договором купівлі-продажу квартири, укладеного 25.08.2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченим ПН ДМНО ОСОБА_6 25.08.2023 року, зареєстрованим в реєстрі за №129; Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 214); Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 214); Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 214); Визнати договір купівлі продажу транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_2 укладеному в ТСЦ 5141/2025/5157183 від 19 лютого 2025 року недійсним; Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_2 за ОСОБА_7 ; В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_2 особистою власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частини транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200, 2020 року випуску, vin НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Визнати договір купівлі продажу транспортного засобу Porsche Macan, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 укладеному в ТСЦ 1242/2023/3996237 від 16 серпня 2023 року недійсним; Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу Porsche Macan, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 за ОСОБА_1 ; В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль Porsche Macan, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 , особистою власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію за 1/2 частини транспортного засобу Porsche Macan, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2997 см. куб., номер VIN: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Визнати договір СГ №7719/24/000694 від 15 травня 2024 року за яким було перереєстровано транспортний засіб Renault Kangoo, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 недійсним; Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу Renault Kangoo, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 за ОСОБА_1 ; В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль Renault Kangoo, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 особистою власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію за 1/2 частини транспортного засобу Renault Kangoo, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1461 см. куб., номер VIN: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Визнати договір СГ №7719/24/000693 від 15 травня 2024 року, за яким було перереєстровано транспортний засіб Renault Master, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_5 недійсним; Скасувати державну реєстрацію транспортного засобу Renault Master, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_5 ; В порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль Renault Master, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_5 особистою власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію за 1/2 частини транспортного засобу Renault Master, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2299 см. куб., номер VIN: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином предметом спору, що виник між позивачем та відповідачами, є в тому числі квартира АДРЕСА_2 .

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі №755/15345/17-ц та від 21 квітня 2022 року у справі №592/7729/18.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, враховуючи обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачеві в його правах, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза відчуження відповідачкою нерухомого майна, а отже, не довів, що існує необхідність у забезпеченні позову, є необґрунтованими, оскільки вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідачки в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22).

Посилання апелянта у відповіді на відзив на те, що суд апеляційної скарги не повинен враховувати надані позивачем до відзиву доказів, оскільки такі не подавались до суду першої інстанції колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки заява про забезпечення позову розглядалась судом без виклику учасників справи та такі докази надані позивачем до відзиву саме на спростування доводів апеляційної скарги, а не на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з ухвалою суду та переоцінки висновків, при цьому, будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Переоцінка доказів учасниками справи не передбачена чинним законодавством.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності забезпечення даного позову, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою, передбаченою ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курячого Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2025 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 17 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна