КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/2985/24 Головуючий у 1 інстанції: Лужецька О.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року, ухвалене в м. Києві в складі судді Лужецької О.Р., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Зазначила, що з 27 травня 2016 року по 06 вересня 2023 року вона і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час шлюбу вони придбали нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 . Вказане майно набуте ними під час шлюбу, за спільні кошти та є спільною сумісною власністю. Позивачка ОСОБА_2 з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просила:

визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 36.6 кв. м., на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29.3 кв.м.;

виділити відповідачу ОСОБА_1 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 61.8 кв.м., квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 54.1 кв. м.;

визнати за нею право власності на майнові права на об`єкт інвестування за договором № 85669 від 07 травня 2018 року про уступку майнових прав, укладеного між ПАТ КБ «Аркада» та ОСОБА_2 , а саме на квартиру (об`єкт інвестування) № 443 (однокімнатну, на 22 поверсі, загальною площею відповідно до проекту 36,59 кв. м.), складова частина об`єкту будівництва житлового будинку АДРЕСА_7 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на майнові права на об`єкт інвестування за Договором № 81369 від 07.07.2017 про уступку майнових прав, укладеного між ПАТ КБ «Аркада» та ОСОБА_1 , а саме на квартиру (об`єкт інвестування) №166 (однокімнатну, на 24 поверсі, загальною площею відповідно до проекту 32,79 кв. м.), складова частина об`єкту будівництва житлового будинку АДРЕСА_8 ;

стягнути з ОСОБА_1 на її користь 759 985,61 грн. компенсацію різниці вартості майна.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Зазначав, що за час шлюбу ними з ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 . Вказаний будинок недобудований, але грошові кошти були внесені ним у повному обсязі. Просив визнати за ним право власності на 1/2 об`єкту незавершеного будівництва квартиру АДРЕСА_9 , що є складовою частиною об`єкта будівництва житловий будинок АДРЕСА_10 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:

квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29,3 кв.м.;

частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 61,8 кв.м.;

частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 , загальною площею (за проектом) 36,59 кв.м., придбані за Договором про уступку майнових прав № 85669 від 07.05.2018, укладеним між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 54,1 кв.м.;

частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 61,8 кв.м.;

частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 , загальною площею (за проектом) 36,59 кв.м., придбані за Договором про уступку майнових прав № 85669 від 07.05.2018, укладеним між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі 584 801,10 грн. та судовий збір в розмірі 12 112,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , а його зустрічний позов задовольнити. Просить визнати за ним право власності на 1/2 об`єкту незавершеного будівництва квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок АДРЕСА_10 . Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що, звертаючись до суду із заявою про зміну предмета позову, ОСОБА_2 фактично змінила як предмет, так і підставу позову, а тому її заява мала бути залишена судом без розгляду. У вказаній заяві ОСОБА_2 визнала його позовні вимоги про визнання за ним права власності на 1/2 об`єкта незавершеного будівництва квартиру АДРЕСА_9 , складова частина об`єкта будівництва житловий будинок АДРЕСА_10 . Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на користь грошову компенсацію різниці вартості майна в сумі 232 615,02 грн. Натомість, суд стягнув з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі 584 801,10 грн. Присуджуючи на користь ОСОБА_2 таку компенсацію, суд не лише вийшов за межі позовних вимог, а й створив для нього додаткові зобов`язання. Позивачка ОСОБА_2 просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 36.6 кв. м., та на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29.3 кв.м. А суд визнав за ОСОБА_2 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29,3 кв.м.; 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 61,8 кв.м. При вирішенні питання про поділ квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29,3 кв.м., суд не надав належної оцінки тому, що вказана квартира придбана ним за власні кошти, які були отримані ним за чотири дні до укладення відповідного договору від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_12 , що підтверджується належними доказами. В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтвердив, що вона ніколи не мала грошових коштів на придбання квартири за особисті кошти або у спільну власність. Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 надала згоду на придбання квартири АДРЕСА_13 за його власні кошти.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, з 27 травня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 22 т. 1).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 вересня 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 26 т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність квартиру АДРЕСА_14 , загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. (а.с. 29 т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність квартиру АДРЕСА_13 , загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 15 кв.м. (а.с. 30 т. 1).

На підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м. (а.с. 31 т. 1).

На підставі додаткової угоди до договору №71891 про участь у ФФБ від 30 вересня 2015 року, договору про переуступку майнових прав від 30 вересня 2015 року, 26 липня 2018 року за ОСОБА_1 зареєстровано про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 30 т. 1).

07 травня 2018 року між ПАТ КБ «Аркада» та ОСОБА_2 укладено договір про уступку майнових прав № 85669, відповідно до умов якого Банк уступає довірителю, а довіритель приймає від Банку майнові права на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_15 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок АДРЕСА_10 .

Суд першої інстанції в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позовними вимогами ОСОБА_2 визнав за позивачкою право власності на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29,3 кв.м.; частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 61,8 кв.м.; частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 , загальною площею (за проектом) 36,59 кв.м., придбані за Договором про уступку майнових прав № 85669 від 07.05.2018, укладеним між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_2 .. Визнав за ОСОБА_1 право власності на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 54,1 кв.м.; частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 61,8 кв.м.; частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 , загальною площею (за проектом) 36,59 кв.м., придбані за Договором про уступку майнових прав № 85669 від 07.05.2018, укладеним між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_2 ; стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі 584 801,10 грн. та відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

В повному обсязі з рішенням суду колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як було встановлено, квартира АДРЕСА_1 , була проінвестована ОСОБА_1 30 вересня 2015 року, тобто до шлюбу із ОСОБА_2 , що підтверджується договором про уступку майнових прав №71891 від 30 вересня 2015 року, укладеним між ПАТ КБ «Аркада» та ОСОБА_1 , копіями квитанцій від 30 вересня 2015 року на суму 483 416 грн., Свідоцтвом про участь у ФФБ виду А «Патриотика» № 247224, а тому вона є особистою власністю ОСОБА_1 .

Квартира розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29,3 кв.м.; квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 54,1 кв.м.; квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 61,8 кв.м. були придбані ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу під час шлюбу з ОСОБА_2 . Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані квартири є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та здійснив їх поділ з урахуванням заявлених вимог шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29,3 кв.м.; за ОСОБА_1 - на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 54,1 кв.м.; визнання за кожним із сторін права на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 61,8 кв.м. З урахуванням різниці у компенсації вартості часток ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_11 (2 240 405,30 грн. / 2) та квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29,3 кв.м. (1070 803,10 грн. / 2), суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості майна в розмірі 584 801,10 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , була придбана ним за власні кошти, які отримані від продажу належної йому квартири АДРЕСА_12 . Зі змісту договору від 16 травня 2019 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_13 вбачається, що ОСОБА_2 надала письмову згоду на укладення та підписання цього договору її чоловіком ОСОБА_1 ..

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22, наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення другим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої в такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода другого з подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. Якщо другий з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо в договорі купівлі-продажу майна, який вчинено другим із подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Таким чином, одержуючи згоду ОСОБА_2 на придбання квартири АДРЕСА_13 , ОСОБА_1 фактично засвідчив придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність.

Сам по собі факт продажу належної йому на праві особистої власності квартири незадовго до придбання квартири за адресою: АДРЕСА_4 , не є належним підтвердженням того, що вказана квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 . Колегія суддів враховує, що сторони мали у власності не один об`єкт нерухомого майна, що вказує на наявність у них фінансової спроможності у придбанні квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яка є предметом спору.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_1 не заявляв вимог про визнання квартири за адресою: АДРЕСА_4 його особистою власністю.

Колегія суддів відхиляє викладені у апеляційній скарзі посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 надавала згоду на придбання квартири АДРЕСА_13 , за його власні кошти. Такі доводи ОСОБА_1 не ґрунтуються на належних доказах.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на безпідставність стягнення із нього грошової компенсації різниці вартості майна в розмірі 584 801,10 грн.

Свої доводи ОСОБА_1 ґрунтував на тому, що суд першої інстанції мав здійснити поділ майна у інший спосіб, який би передбачав виплату меншої компенсації вартості часток. Стягуючи з нього вказану компенсацію, суд першої інстанції створив для нього додаткові зобов`язання.

В ході розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не визначив іншого варіанту поділу майна, який би передбачав виплату меншої грошової компенсації або відсутність обов`язку компенсувати різницю у вартості часток взагалі. ОСОБА_1 не заявляв вимог про виділення йому квартири більшої вартості, а позивачці - квартири меншої вартості та стягнення грошової компенсації різниці вартості часток на його користь та не оспорював вартості квартир, визначеної у наданих позивачкою довідках про оціночну вартість об`єкта нерухомості. Також ОСОБА_1 не надав суду належних та достатніх доказів на те, що його майновий стан не дозволяє йому виплатити ОСОБА_2 визначену судом грошову компенсацію. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні його вимог про визнання за ним права власності на 1/2 об`єкту незавершеного будівництва квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок АДРЕСА_10 . Заявляючи вказані вимоги, ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження ступеня готовності об`єкта будівництва та реєстрації права на вказану квартиру, як об`єкт незавершеного будівництва, що виключає можливість його поділу в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 , що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2 . Рішення суду першої інстанції стосується поділу спільного сумісного майна подружжя, що було визначене сторонами як спірне і є предметом судового розгляду. Поділивши спільне сумісне майно сторін, суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог, а врахував при визначенні варіанта поділу спірного майна доводи сторін щодо способу такого поділу, що є не зміною позовних вимог, а способом вирішення наявного спору між сторонами.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про поділ майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 , та вважає, що при цьому судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до положень ст.ст. 60, 61, 69 СК України предметом поділу між подружжям може бути майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності,за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, та наявні на момент поділу.

Майнові права на нерухомість є відмінним поняттям від майна. Майновими правами є обмежені речові права, які свідчать про правомочність отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому, або ж певні права, пов`язані з майном, але відмінні від права власності.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для поділу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 , складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя шляхом визначення часток кожного із них. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 , з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 , загальною площею (за проектом) 36,59 кв.м., придбані за Договором про уступку майнових прав № 85669 від 07 травня 2018 року, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майнових прав на квартиру АДРЕСА_9 ; складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, АДРЕСА_10 , загальною площею (за проектом) 36,59 кв.м., придбані за Договором про уступку майнових прав № 85669 від 07 травня 2018 року.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.