Справа №488/4945/24
Провадження № 22-ц/812/1292/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Шилець А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Чернявською Я.А., повний текст рішення складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання припиненими зобов`язань за договором іпотеки, зняття заборони на відчуження квартири та вилучення запису з державного реєстру іпотек,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання припиненими зобов`язань за договором іпотеки, зняття заборони на відчуження квартири та вилучення запису з державного реєстру іпотек.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що ОСОБА_2 є власницею трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 2006 року.

20 лютого 2006 року між нею та Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» ( далі АКБ «ТАС- Комерцбанк») було укладено кредитний договір №07/ІК-74 за умовами якого банк надав їй кредитні грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США на строк з 20 лютого 2006 року по 20 лютого 2021 року із сплатою 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 20 лютого 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позивачкою було укладено іпотечний договір, посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рудою О.М., зареєстрований в реєстрі за №110, відповідно до якого в іпотеку банку передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язання за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_1 виконала в повному обсязі. Проте, АКБ «Тас-Комерцбанк» всупереч нормам закону, не вжив заходів для припинення іпотеки, зняття обтяження та заборони відчуження з нерухомого майна.

З метою зняття обтяжень з предмета іпотеки за іпотечним договором в позасудовому порядку, позивачка звернулась з відповідною заявою до відповідача, який виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», який в свою чергу був правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк», для підтвердження виконання кредитного та припинення іпотечного договорів, проте таке звернення залишилося без задоволення.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно даних архівів ПАТ «ОМЕГА БАНК», які знаходяться у володінні фонду, заборгованість за кредитним договором №07/ІК-74 від 20 лютого 2006 року, укладеним між АКБ «Тас-Комерцбанк» (правонаступник якого - ПАТ «ОМЕГА БАНК») та позивачкою була погашена у березні 2011 року, відповідні рахунки закрито банком 16 березня 2011 року.

Однак в описах архівних справ ПАТ «Омега Банк» кредитна справа на ім`я позивачки відсутня та на архівне зберігання до Національного банку України уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Омега Банк» не передавалася.

18 червня 2015 року Фонд ухвалив рішення створити перехідний банк під назвою ПАТ «Перехідний Банк «РВС Банк», яке відповідно до положень статуту стало правонаступником прав та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «Омега Банк».

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18 березня 2016 року №371 ПАТ «Перехідний банк «РВС БАНК» з 19 березня 2016 року втратив статус перехідного банку. 01 листопада 2016 року Національний банк України погодив статут Публічного акціонерного товариства «РВС Банк». 08 листопада 2018 року Національний банк України погодив статут Акціонерного товариства «РВС Банк» та 14 листопада 2018 року проведено державну реєстрацію змін.

Відповідно до положень статуту АТ «РВС БАНК» є правонаступником ПАТ «РВС БАНК», яке було правонаступником активів за переданими зобов`язаннями ПАТ «Омега Банк».

Отже, юридична особа (фінансова установа), яка б мала права кредитора за кредитним договором на підставі якого було накладено оспорювану заборону - відсутня.

Оскільки Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Руда О.М., припинила нотаріальну діяльність з 21 травня 2024 року, вважала за можливе долучити до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Щодо зняття обтяження на квартиру позивачка зверталася до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, та отримала відповідь, відповідно до якої, їй було рекомендовано звернутися до суду.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати припиненим іпотечний договір від 20 лютого 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М., зареєстрований в реєстрі за №110; виключити запис із реєстраційним номером 2901977 з Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , номер РПВН 13546240, внесений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Руда О.М. 20 лютого 2006 року; зняти заборону на нерухоме майно та виключити запис із реєстраційним номером 2893488 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , номер РПВН 13546240, внесений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М. 20 лютого 2006 року; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано припиненим іпотечний договір від 20 лютого 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М., зареєстрований в реєстрі за №110.

Виключено запис із реєстраційним номером 2901977 з Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , номер РПВН 13546240, внесений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М. 20 лютого 2006 року.

Знято заборону на нерухоме майно та виключити запис із реєстраційним номером 2893488 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , номер РПВН 13546240, внесений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М. 20.02.2006 року.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Ухвалюючи рішення суду першої інстанції дійшов висновку, що оскільки, на час ухвалення судового рішення у позивача немає невиконаних майнових зобов`язань за кредитним договором від 20 лютого 2006 року тому, існування заборони на належну позивачу квартиру - є безпідставною та такою, що порушує охоронювані законом майнові права на розпорядження цим майном, а тому встановлене обтяження, підлягає припиненню.

Крім того, обтяження у вигляді заборони формально залишає право власності за позивачем, однак суттєво обмежує її право у розпорядженні таким, тому підлягає захисту.

В апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважають, що дане рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, зазначають, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015року № 152 "Про віднесення ПАТ "ОМЕГА БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 52 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ОМЕГА БАНК" (далі - ПАТ "ОМЕГА БАНК"), згідно з яким з 03 березня 2015року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації у - ПАТ "ОМЕГА БАНК". Строки дії тимчасової адміністрації в ПАТ "ОМЕГА БАНК" неодноразово продовжувались

Вказують, що процедуру ліквідації ПАТ "ОМЕГА БАНК" завершено, а банк ліквідовано без правонаступництва, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ "ОМЕГА БАНК" припинені, а відповідно і повноваження Уповноваженої особи, які були делеговані Фондом гарантування також припинено.

Звертають увагу, що ПАТ «ОМЕГА Банк» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є окремими суб`єктами права, самостійно існуючими юридичними особами. Проте, іпотечний договір був укладений саме з ПАТ «ОМЕГА БАНК» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк», ПАТ «СВЕДБАНК»), Фонд гарантування не був стороною вказаних правочинів.

Наголошують, що на момент початку процедури ліквідації ПАТ «ОМЕГА БАНК» та набуття Фондом гарантування повноважень органів управління банку, кредитна заборгованість за кредитним договором №07/ІК-74 від 20 лютого 2006 року була відсутня, боржник чи будь- яка інша особа, права якої порушено внаслідок запису про обтяження, з письмовою заявою ані до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів, ані до Фонду гарантування не звертались, у Фонду гарантування не виникло обов`язку щодо звернення з заявою до держателя або реєстратора Державного реєстру про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру та як наслідок права позивача не могли бути порушені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, судом першої інстанції не враховано, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту та не застосовано висновки Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на ті ж самі обставини, які вона зазначала у позовній заяві, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими.

Третя особа - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надала до суду пояснення в яких зазначила, що приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Руда О.М., припинила нотаріальну діяльність з 21 травня 2024 року відповідно до наказу Управління юстиції №863/13.4-06 від 13 травня 2024 року. Всі документи приватного нотаріуса передано на зберігання до Державного нотаріального архіву Миколаївської області.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про нотаріат», зняття заборони є нотаріальною дією, Управління юстиції, діючи в межах компетенції, відповідно до положення, не має повноважень щодо вчинення нотаріальних дій та зобов`язання нотаріуса вчинити певні дії на користь будь-яких осіб.

Крім того, просили розглядати справу за відсутності їх представника.

Розгляд справи за відсутності представника третьої особи не суперечить приписам частини 2 стаття 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рудою О.М. за № 105 та зареєстрований в ММБТІ 20 лютого 2006 року за реєстраційним номером 13546240, ОСОБА_1 (у шлюбі Варавва), є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.13).

20 лютого 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №07/ІК-74 за умовами якого банк надав позивачу кредитні грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США на строк з 20 лютого 2006 року по 20 лютого 2021 року із сплатою 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с.16,17).

Цього ж дня між ними було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рудою О.М., зареєстрований в реєстрі за №110, відповідно до якого в іпотеку банку передано належну позивачеві на прав приватної власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 - (а.с. 18-20).

Зобов`язання за вищевказаним кредитним договором позивач виконала в повному обсязі, заборгованість погашена у березні 2021 року, відповідні рахунки банку закрито 16 березня 2011 року. Проте АКБ «Тас-Комерцбанк» не вжив заходів для припинення іпотеки, зняття обтяження та заборони відчуження з нерухомого майна ( а.с.23).

З метою зняття обтяжень з предмета іпотеки за іпотечним договором в позасудовому порядку, позивач звернулась з відповідною заявою до відповідача, який виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», який в свою чергу був правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк», для підтвердження виконання кредитного та припинення іпотечного договорів, проте таке звернення залишилося без задоволення.

Відповідно до листа-відповіді від 13 вересня 2024 року Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вбачається, що згідно даних архівів ПАТ «ОМЕГА БАНК», які знаходяться у володінні фонду, заборгованість за кредитним договором №07/ІК-74 від 20лютого 2006 року, укладеним між АКБ «Тас-Комерцбанк» (правонаступник якого - ПАТ «ОМЕГА БАНК») та позивачем ОСОБА_2 , була погашена у березні 2011 року, відповідні рахунки закрито банком 16 березня 2011 року (а.с.23).

Відповідно до листа-відповіді Національного банку України, вбачається, що правонаступником всіх прав та зобов`язань Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» було ВАТ «Сведбанк», найменування якого неодноразово змінювалося: у 2009 році на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», у 2013 році на Публічне акціонерне товариство «Омега Банк». Також зазначено, що відповідно до Статуту ПАТ «ОМЕГА БАНК» у новій редакції ПАТ «ОМЕГА БАНК» стало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях АТ «Сведбанк», яке було правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ВАТ «Сведбанк» та приєднаного у процесі реорганізації Приватного акціонерного товариства «Сведбанк Інвест».

Правлінням Національного банку України було прийнято рішення «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Омега Банк». В описах архівних справ ПАТ «Омега Банк» кредитна справа на ім`я позивача відсутня та на архівне зберігання до Національного банку України уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Омега Банк» не передавався.

18 червня 2015 року Фонд ухвалив рішення створити перехідний банк під назвою Публічне акціонерне товариство «Перехідний Банк «РВС Банк», яке відповідно до положень статуту стало правонаступником прав та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «Омега Банк». Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18 березня 2016 року №371 ПАТ «Перехідний банк «РВС БАНК» з 19 березня 2016 року втратив статус перехідного банку. 01 листопада 2016 року Національний банк України погодив статут Публічного акціонерного товариства «РВС Банк». 08 листопада 2018 року Національний банк України погодив статут Акціонерного товариства «РВС Банк» та 14 листопада 2018 року проведено державну реєстрацію змін. Відповідно до положень статуту АТ «РВС БАНК» є правонаступником ПАТ «РВС БАНК», яке було правонаступником активів за переданими зобов`язаннями ПАТ «Омега Банк».

Відповідно до листа-відповіді Акціонерного товариства «РВС Банк» за №2623/24 від 25 вересня 2024 року вбачається, що АТ «РВС Банк» є частковим (сингулярним) правонаступником ПАТ «Омега Банк», що є правонаступником ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», до якого перейшли лише окремі права та обов`язки ПАТ «Омега Банк», серед яких немає прав та обов`язків за кредитним договором, укладеним із позивачем ОСОБА_2 , у зв`язку із цим, у Банку відсутні підстави для видачі довідки про погашення заборгованості за кредитним договором №07/ІК-74 від 20 лютого 2006 року.

Таким чином, на теперішній час юридичної особи (фінансової установи), яка б мала права кредитора за кредитним договором на підставі якого було накладено оспорювану заборону, немає.

Зазначені вище обставини підтверджують про те, що заборгованість за кредитним договором, позивачем повністю погашена, що також підтверджується довідкою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13вересня 2024 року.

Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Руда О.М., припинила нотаріальну діяльність з 21 травня 2024 року відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №863/13.4-06 від 13 травня 2024 року.

Із відповіді № 56189/05.1-28 від 25 жовтня 2024 року Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що всі документи приватного нотаріуса Руда О.М. передано на зберігання до Державного нотаріального архіву Миколаївської області. Також, зазначений правовий механізм зняття заборони відчуження майна та рекомендовано звернутися з даного питання особисто, або через представника з нотаріально посвідченою довіреністю, до будь-якої державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса з наданням перелічених документів перелічених у наданій відповіді або звернутися до суду.

Із отриманої відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради № 19.03.02-04 від 02 вересня 2024 року щодо зняття обтяження на квартиру позивачу рекомендовано звернутися до суду і, при отриманні рішення суду, звертатися до суб`єкта державної реєстрації.

Щодо припинення іпотеки.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання в повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що після сплати боржником перед банком боргу у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже, і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 рокуу справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21), постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19).

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).

Щодо встановлення факту.

У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 (провадження № 61-11106св21) зроблено такий висновок: «у справі, що переглядається: ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку з припиненням без правонаступників юридичної особи - позикодавця, а тому є припиненою й іпотека. Вважала нотаріуса належним відповідачем за такими вимогами, оскільки лише нотаріус має повноваження зняти заборону на відчуження іпотечного майна; суди не звернули увагу, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як у добровільному, так і за примусовому порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання; з урахуванням установлених обставин у цій справі, положень статті 609 ЦК України, ліквідації юридичної особи позикодавця (ПАТ КБ «Західінкомбанк») за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № 261206/2203-271, укладеним між КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_2, існують підстави для висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором, та внаслідок цього припинення права іпотеки за договором іпотеки від 26 грудня 2006 року № 271, який укладений між ПАТ КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_1;

касаційний суд зауважив, що належним відповідачем за вимогами про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку є ПАТ «Західінкомбанк», щодо якого 03 травня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення без правонаступника юридичної особи. Проте запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета іпотеки.

Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить, що законодавець визначив порядок усунення прогалин у приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акта цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.

Касаційний суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

За таких обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, касаційний суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки від 26 грудня 2006 року. Касаційний суд акцентує увагу, що ця постанова Верховного Суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку».

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21 (провадження № 61-6732св23), на яку посилався заявник у касаційній скарзі.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України, частини четверта, шоста статті 294 ЦПК України).

ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови

у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання припиненим договору іпотеки трикімнатної квартири, зняття заборони відчуження квартири - предмета іпотеки, накладеної приватним нотаріусом, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження щодо квартири - предмета іпотеки, виконаного приватним нотаріусом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що зобов`язання за кредитним договором припинено внаслідок належного виконання, тому і іпотека квартири є припиненою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, у неї відсутні невиконанні майнові зобов`язання за кредитним договором, відсутня юридична особа(фінансова установа), яка б мала право кредитора за кредитним договором, існування заборони є безпідставним та таким, що порушує права позивача.

Так, у справі, що переглядається відповідачем за цим позовом ОСОБА_1 визначила Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мотивуючи це тим, що ПАТ «Омега Банк» припинило свою діяльність, а Фонд набув прав та обов`язків банку.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність ПАТ «Омега Банк» як юридичної особи припинено 18 листопада 2019 року, правонаступники відсутні.

Банк виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18 листопада 2019 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у жовтня 2024 року.

Фонд не є стороною кредитного договору з позивачкою, у нього відсутні зобов`язання перед позивачкою. Водночас запис про реєстрацію обтяження, здійснений на підставі іпотечного договору, не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» банком не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета застави (іпотеки).

Дослідивши наявні у справі докази, суд першої інстанції надав їм належну оцінку та обґрунтовано вважав, що наявні підстави вважати іпотеку припиненою, оскільки позичальник ОСОБА_1 виконала зобов`язання за кредитним договором від №07/ІК-74 від 20 лютого 2006 року. Тобто суд першої інстанції встановив факт припинення іпотеки за іпотечним договором від 20 лютого 2006 року, який укладений між ОСОБА_3 та АКБ «Тас- Комерцбанк», за яким приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» зареєстровано заборону відчуження нерухомого майна. Зазначений факт не оспорюється.

Колегія суддів підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування відповідних обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

Суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21).

Отже, за встановлених у цій справі обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, суд апеляційної інстанції вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки, вчиненої на підставі договору іпотеки від 20 лютого 2006 року, що є належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 і про що зазначає Фонд в апеляційній скарзі.

Колегія суддів акцентує увагу, що ця постанова апеляційного суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 липня 2025 року у справі № 210/1532/23.

Зважаючи на викладене є обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо способу захисту порушеного права за обставин, які виникли при розгляді вказаної справи судом.

Щодо аргументів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неповідомлення Фонду про розгляд справи судом першої інстанції 26 травня 2025 року, то колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи розгляд справи було призначено на 08 травня 2025 року, про що сторони були належним чином повідомлені, зокрема відповідач отримав судову повістку та ухвалу суду від 03 квітня 2025 року через електронний кабінет ( а.с.86,89), а позивач ОСОБА_1 засобами почтового зв`язку( а.с.94).

Отже, сторони про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява від 08 травня 2025 року про розгляд справи без її участі( а.с.97). Представник Фонду та третьої особи у судове засідання не з`явилися.

У справі міститься довідка Корабельного районного суду м. Миколаєва про те, що у зв`язку з неявкою у судове засідання 08травня 2025 року усіх учасників справи, з урахуванням Постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за №761/38266/14 розгляду справи здійснено 26 травня 2025 року( а.с.98).

У постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України);

у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи;

з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

З урахуванням того, що розгляд справи, яка переглядається, відбувався за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення 26 травня 2025 року.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності відповідача, який належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не заслуговують на увагу, оскільки розгляд справи по суті закінчений 08 травня 2025 року (про судове засідання сторони повідомлялись належним чином), про що зазначено у рішенні суду першої інстанції. Натомість, дата судового рішення співпадає з датою складання повного судового рішення (26 травня 2025 року), про що наведено мотиви у тексті самого рішення. Отже, зазначене не свідчить про порушення прав сторін щодо участі у розгляді справи.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач не повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з цих підстав.

Згідно із частиною першою, четвертою статті 367 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі належить змінити шляхом викладення її мотивувальної та резолютивної частині редакції цієї постанови, зокрема викласти підстави для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 у редакції цієї постанови, а в резолютивній частині рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2025 року вказати про встановлення факту припинення обтяження спірної квартири.

Висновки у цій справі відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21 (провадження № 61-5293св23).

Щодо розподілу судових витрат

У справі за заявою про встановлення факту припинення іпотеки, поданою на загальних підставах у порядку позовного провадження, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто належний відповідач, на підставі аналогії закону також підлягає застосуванню частина сьома статті 294 ЦПК України, згідно з якою при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Зазначене зумовлено тим, що покладення судових витрат у зв`язку з розглядом такої заяви на неналежного відповідача, який при встановленні цього факту в порядку окремого провадження як заінтересована особа такі витрати не відшкодовує, суперечить закону (див. постанову Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21,провадження № 61-6732св23).

З урахуванням наведеного відсутні підстави для розподілу судових витрат, а саме стягнення судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Між тим, відповідно до пінту «в» частини1 статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 на корись Фонду гарантування вкладів належить стягнути, сплачений ним судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1816 грн.80 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Змінити резолютивну частину рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2025 року шляхом її викладення в такій редакції:

Встановити факт припинення іпотечного договору від 20 лютого 2006 року, який укладено між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» щодо нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою Оксаною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №110.

Виключити запис із реєстраційним номером 2901977 з Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , номер РПВН 13546240, внесений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою Оксаною Миколаївною 20 лютого 2006 року.

Зняти заборону на нерухоме майно та виключити запис із реєстраційним номером 2893488 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , номер РПВН 13546240, внесений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою Оксаною Миколаївною 20 лютого 2006 року.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненим іпотечного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 1816 ( одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 23 вересня 2025 року.