ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1979/25 Справа № 932/2379/24 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 26 червня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №63/08В-R511. В той же день, 26 червня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 було укладено договір поруки №63/08В-П.

Зазначає, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2010 року, ухваленим за результатами розгляду справи №2-2342/10, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь ВАТ «ВТБ Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 538 065,66 грн. до якої входить відшкодування судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2021 року змінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» за виконавчим листом №2-2342/2010 на його правонаступника АТ «Універсал Банк».

Вказує, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2010 року ОСОБА_1 не виконав.

Вважає, що у позивача виникло право застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних у розумінні положень ст.625 ЦК України.

З урахуванням викладеного, просив суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» суму боргу у вигляді 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 30 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 19 877,82 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2024 року у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо існування не виконаного відповідачами грошового зобов`язання. Суд зазначив, що за наявності судового рішення про стягнення коштів, за яким відкрито виконавче провадження, для застосування положень ст.625 ЦК України, обов`язковим є надання доказів відсутності перерахувань у його межах, оскільки його реалізація в тому числі і часткова, впливає на розмір суми, яка є передумовою для нарахування санкцій.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Універсал Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи, у зв`язку з чим викладені висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березн 2010 року не виконано, що підтверджується належними та допустимими доказами, а тому наявні підстави для задоволення позову. Вказує, що наразі виконавчі провадження №6970708 та 69707218 є відкритими, заборгованість за вказаним вище рішенням суду не погашена.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2010 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи №2-2342/10, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь ВАТ «ВТБ Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 538 065,66 грн., до якої входить відшкодування судових витрат у розмірі 1 820,00 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2021 року змінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» за виконавчим листом №2-2342/2010 на його правонаступника АТ «Універсал Банк».

Відповідно до копій постанов від 22 серпня 2022 року, винесених приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О., відкрито виконавче провадження ВП №69707083 та ВП №69707218 з виконання виконавчого листа №2-2342/2010, виданого судом 11 червня 2010 року, де боржником є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підтвердження розміру нарахувань, передбачених положеннями ст.625 ЦК України, позивачем надано розрахунок за період з 30 листопада 2020 року до 23 лютого 2022 року.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Положення ст. 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто, відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена цією статтею, передбачають насамперед договірні правовідносини, про що свідчить системний аналіз положень розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу, в якому розміщено ст. 625 ЦК України.

Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди, тому судове рішення не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов`язання.

Слід зазначити, що дійсно, ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора з заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобов`язанням, передбачену ст. 625 ЦК України.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2010 року у справі №2-2342/10 на теперішній час не виконано та заборгованість за кредитним договором №63/08В-R511від 26 червня 2008 року не погашена.

Окрім того, позивачем не надано суду жодних доказів щодо того, на якій стадії перебуває виконавче провадження після його відкриття, чи воно триває, тощо.

Відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2010 року у справі №2-2342/10 на теперішній час відповідачами не виконано та заборгованість за кредитним договором №63/08В-R511від 26 червня 2008 року в повному обсязі не погашена, виключає можливість застосування судом до відповідачів відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніх підстав вважати, що відповідачі на теперішній час не виконали рішення суду, що давало б суду підстави притягнути відповідачів до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання, під час розгляду даної справи судом не встановлено, оскільки в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність достатніх правових підстав для стягнення із відповідача 3% річних, за не виконання умов кредитного договору, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо існування не виконаного відповідачами грошового зобов`язання, як не надано доказів, що за наявності судового рішення про стягнення коштів, за яким відкрито виконавче провадження відсутні перерахування у його межах, оскільки його реалізація в тому числі і часткова, впливає на розмір суми, яка є передумовою для нарахування санкцій.

Аргументи апеляційної скарги про те, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2010 року у справі №2-2342/10 не виконано, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачів 3% річних, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суду не надано, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що відповідачі прострочили виконання зобов`язання та в якому розмірі, що позбавляє можливості застосування положень ст.625 ЦК України до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та як наслідок зробив неправильний висновок суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи скаржником не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна