справа № 1309/9120/12
УХВАЛА

22 вересня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Пилип`юк Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Байдали М. Б.

представника Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції - Павлішевської В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, за участю боржника ОСОБА_2 та органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради -

встановив:

ОСОБА_1 , 07.11.2024 року звернувся, через систему «Електронний суд», до Залізничного районного суду м. Львова із скаргою, яку 04.08.2025 року подав у новій редакції, в якій просить: визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича (інших посадових осіб) у виконанні доленосного рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною, в межах ВП № 70201785, неправомірними та неповними; а з огляду на тривале ігнорування заходів, що передбачені рішенням національних судів: від 08.03.2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12, від 19.09.2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12 такими, що можуть умисно приховати найкращі інтереси дитини та реальну потребу цільової підтримки дитини, з огляду на ознаки відчуження одного з батьків; скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича від 15.10.2024/ В-12 № 88528 в межах ВП № 70201785, як неспівмірну засадам примусового виконання та передчасну заходами, що передбачені рішенням національних судів від 08.03.2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12, від 19.09.2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12, що не відповідає найкращим інтересам дитини і потребі цільової підтримки дитини, з огляду на ознаки відчуження одного з батьків; зобов`язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) негайно усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки; визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни (іншої посадової особи) щодо виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань, забезпечити реалізацію державної політики у сферах організації примусового виконання рішень, розробити комплексну стратегію виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини» (далі ЄСПЛ), зокрема 07.10.2021 року в рішенні «Вихованок проти України» (заява № 12962/19), згідно рішень Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 1309/9120/12; зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни (інших посадових осіб) негайно вчинити всі необхідні дії для належного виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань, забезпечити реалізацію державної політики у сферах організації примусового виконання рішень, розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини» (далі ЄСПЛ), зокрема 07.10.2021 року в рішенні «Вихованок проти України» (заява № 12962/19), згідно рішень Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 1309/9120/12, - з чим, з метою виправлення недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, - сприяти утворенню виконавчої групи в порядку статті 25 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження»; в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки», що не може бути тотожним з найкращими інтересами.

В обґрунтування заявлених вимог скарги вказує на те, що 08.03.2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22) Верховний Суд зобов`язав Західне міжрегіональне управління МЮ вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , що в межах виконавчого провадження № 70201785 від 03.11.2022 року перебуває на виконанні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМРУ МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича щодо примусового виконання дублікату виконавчого листа № 1309/9120/12 від 06.04.2016 року про встановлені побачення з дитиною, на підставі графіку, згідно витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці до 21.00 год. суботи за місцем проживання Батька; щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з Батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з Батьком, в чому час має критичне значення. Незважаючи на наведене, протягом одинадцяти років державні виконавці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою, зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником», жодну із частин резолютивної частини згаданого рішення державними виконавцями під час примусового виконання судового рішення так і не було виконано. Скаржник звертає увагу на те, що зокрема ні в п`ятницю 01.11.2024 року, ні в середу 06.11.2024 року державний виконавець жодні заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 в межах ВП № 70201785, не вчиняв, в свою чергу ЗМРУ МЮ заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини, з батьком не розробляв. Враховуючи наведене, просить скаргу задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.11.2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28.05.2025 року апеляційну скаргу ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13.11.2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

26.06.2025 року справа надійшла до Залізничного районного суду м. Львова та 27.06.2025 року згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено суддю Пилип`юк Г. М. 30.06.2025 року справу передано для розгляду до провадження судді Пилип`юк Г. М.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.08.2025 року прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції.

06.08.2025 року представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлішевська В. В., через систему «Електронний Суд», подала до суду відзив на скаргу, в якому покликається на те, що ОСОБА_1 вказав коло осіб, які беруть участь у розгляді скарги без дотримання вимог ст. 447 ЦПК України, оскільки начальник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не є стороною виконавчого провадження, та не є суб`єктом який здійснює контроль за діяльністю державних виконавців, як наслідок не може бути стороною при розгляді даної скарги, а скарга сторони виконавчого провадження розглядається саме в межах рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, відтак просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 . Звертає увагу суду на те, що згідно Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України до повноважень начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не входить контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Здійснювати контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями має право начальник Відділу, відтак заявлені вимоги ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є необґрунтованими.

Також 06.08.2025 року представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлішевська В. В., через систему «Електронний Суд», подала заяву про закриття провадження у справі, в обґрунтування якої покликається на те, що у відповідності до вимог ст. 450 ЦПК України скарга розглядається за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Ухвала може бути прийнята судом лише щодо оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. В той же час, Вихованок Р. С. у своїй скарзі вказав коло осіб, які беруть участь у розгляді скарги без дотримання вимог ст. 447 ЦПК України, оскільки Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не є стороною виконавчого провадження, не входить до кола осіб, чиї дії/бездіяльність можуть оскаржуватись у порядку ст. 447 ЦПК України.

22.09.2025 року Вихованок Р. С., через систему «Електронний Суд», подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що просить взяти до уваги висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення у справі № 1309/9120/12. Також звертає увагу суду на те, що в даному провадженні стягувач звернувся за судовим контролем у справі № 1309/9120/12 щодо неправомірності дій/бездіяльності суб`єктів оскарження (згідно виконавчого листа № 1309/9120/12) в конкретно визначених межах, а саме в п`ятницю 01.11.2024 року та середу 06.11.2024 року, представник ЗМРУ МЮ у відзиві, наводить ряд рішень судів першої інстанції, які скасовані, а крім того в цих провадженнях стягувач оскаржує бездіяльність суб`єктів оскарження (згідно виконавчого листа № 1309/9120/12), тобто в інші п`ятниці та середи, однак з цих підстав бездіяльності суб`єктів оскарження, представник розцінює, що стягувача сутяжники, тобто перекручує зазначені вище «правові висновки» Верховного суду у справі №1309/9120/12.

Скаржник будучи належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився.

Представник ЗМУ МЮ у судовому засіданні підтримала подані нею письмові заяви по суті справи.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельник Ю. П., представник органу опіки та піклування та Ільців Н. Й., будучи належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилися.

У відповідності до положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, відтак суд приходить до висновку за можливе провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених учасника справи.

Суд, заслухавши пояснення представника Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції - Павлішевської В. В., дослідивши матеріали справи, розглянувши подане клопотання про закриття провадження у справі, дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як зазначено у ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

На підставі ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебувала цивільна справа № 1309/9120/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання. Рішенням від 20.02.2013 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Ю. Р. ВП № 70201785 від 03.11.2022 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1309/9120/12 від 06.04.2016 року. Згідно даної постанови зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

Скаржник звертаючись до суду із скаргою на дії бездіяльність державного виконавця та начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції покликається на те, що в п`ятницю 01.11.2024 року та в середу 06.11.2024 року державний виконавець жодні заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 в межах ВП № 70201785, згідно виконавчого листа не вчинив, стратегію виконання рішення у відповідності до постанови Верховного Суду від 08.03.2023 року у справі № 1309/9120/12 не розроблено.

Розглянувши клопотання Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання та закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України виходячи з такого.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями ч. 2 ст. 447 ЦПК України визначено, що суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Згідно ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Звертаючись до суду із скаргою у виконавчому провадженні № 70201785 з виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2013 року у справі № 1309/9120/12 з підстав порушення його прав бездіяльністю при виконанні вказаного судового рішення, ОСОБА_1 заявляє вимоги і до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вказуючи на допущення порушень зі сторони Управління під час проведення примусового виконання рішення суду, тобто ознаки, які б свідчили у даному випадку про наявність між сторонами окремого публічно-правового спору, розгляд якого слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства, судом не встановлено, підстави для закриття провадження у межах розгляду вказаної скарги відсутні.

Згідно із ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному ч. 1 ст. 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених ч. 10 ст. 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому ст. 63 цього Закону.

ОСОБА_1 у своїй скарзі вказує, що на примусовому виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУ МЮ м. Львів (виконавче провадження № 70201785) перебуває дублікат виконавчого листа від 16.04.2016 року, виданого судом на виконання рішення у справі № 1309/9120/12 від 20.02.2013 року, згідно якого встановлено наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою та усунення перешкод йому в цьому, згідно витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

Разом з тим, всупереч рішенню суду, в п`ятницю 01.11.2024 року та в середу 06.11.2024 року державний виконавець жодні заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 в межах ВП № 70201785, згідно виконавчого листа не вчинив.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року).

У справі «Вишняков проти України» (рішення від 24.07.2018 року) ЄСПЛ зазначено, що відсутність механізмів добровільного виконання суттєво зменшила можливості співпраці з тим із батьків, хто чинить перешкоди. Хоча слід визнати, що перевага завжди надається добровільному виконанню. Суд зазначає, що незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити у відповідних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями. Однак жодні примусові заходи також не були застосовані. Державний виконавець мав право накладати штрафи та вносити подання про притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з невиконанням рішення суду, але з невідомих причин не скористався цими повноваженнями.

Адекватність вжитих заходів має оцінюватись оперативністю їхнього виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин між дитиною та тим із батьків, хто з нею не проживає; не можна виключати застосування санкцій у випадку неправомірної поведінки того з батьків, з яким проживають діти (див. рішення у справах «Пріцция проти Угорщини», заява № 20255/12, п. 36, 37, від 11.06.2013 року, з подальшими посиланнями; а також «Феррарі проти Румунії», заява № 1714/10, п. 49, від 28.04.2015 року).

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Під час судового розгляду скарги, стороною Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУ МЮ м. Львів, жодним чином не спростовано обставини, викладені ОСОБА_1 з приводу виконання рішення суду № 1309/9120/12 в межах ВП № 70201785, епізоди яких мали місце 01.11.2024 року та 06.11.2024 року, зокрема не представлено суду інформації на підтвердження факту вжиття органом примусового виконання відповідних заходів виконання судового рішення у справі № 1309/9120/12 від 20.02.2013 року, чи неможливості проведення виконавчих дій із покликанням на обставини, що унеможливлюють примусове виконання рішення суду.

Так, у своєму рішенні від 07.10.2021 року у справі «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) Європейський суд з прав людини вже зазначав, що під час здійснення виконавчого провадження вжиті державними виконавцями заходи по суті зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Зокрема ЄСПЛ також зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів протилежного, суд приходить до висновку, що вимоги скаржника щодо визнання бездіяльності державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Ю. Р. неправомірними та зобов`язання останнього усунути вказані порушення щодо примусового виконання судового рішення у цивільній справі № 1309/9120/12 підлягають до задоволення.

Разом з тим, щодо прохання скаржника про скасування письмової вимоги державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю. Р. від 15.10.2024 року/В-12 № 88528, як передчасної та неспівмірної із засадами виконавчого провадження, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування згаданої вимоги державного виконавця, оскільки скаржником не доведено, які саме його права та інтереси порушені складенням державним виконавцем такої вимоги.

Так, з аналізу змісту Вимоги державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. від 15.10.2024 року/В-12 № 88528, вбачається, що виконавець повідомив боржника ОСОБА_2 про обов`язок виконання останньою чинного рішення суду у справі № 1309/9120/12, відтак усунення перешкод у спілкуванні скаржника із донькою, роз`яснено дату, час та місце явки матері з дитиною, а також наслідки у разі невиконання рішення і законних вимог державного виконавця боржником.

Вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення, тобто є лише одним із процесуальних документів, що складається виконавцем саме з метою забезпечення виконання рішення суду.

Скаржником у свою чергу не доведено у чому саме полягає передчасність та неспівмірність із засадами виконавчого провадження вимоги виконавця, оскільки за своїм змістом складання і надсилання сторонам виконавчого провадження державним виконавцем такого роду вимоги саме по собі у будь-якому разі не може свідчити про підміну цією вимогою стратегії примусового виконання рішення.

Крім цього, представник Західного міжрегіонального управління МЮ не надала суду доказів того, що на виконання постанови Верховного Суду від 08.03.2023 року вказаним суб`єктом оскарження були вжиті будь-які заходи щодо розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Положеннями ч. 1 ст. 13 цього Закону передбачено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 Міністерство Юстиції є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Основними завданнями Міністерства юстиції України є: забезпечення формування та реалізація державної правової політики; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством.

Обов`язки Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції визначенні Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011 року № 1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року за № 759/19497.

Згідно з пунктами 4.14 та 4.15 цього Положення міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: організовує через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів України; контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), здійснення примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління.

З огляду на те, що Західне міжрегіональне управління МЮ після ухвалення Верховним Судом постанови від 08.03.2023 року до проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт батька з дитиною активно так і не долучалось, доречних програм чи інших релевантних заходів не вжило, а також, не вжило жодного заходу щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення від 20.03.2013 року, вимоги заявника в частині визнання бездіяльності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірною та зобов`язання вказаного суб`єкта вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглянувши вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Управління з метою виправлення недоліків у роботі державних виконавців утворити виконавчу групу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Положеннями ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 1-3 Розділу IV Інструкції з організації примусового виконання, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, за наявності обставин, визначених частиною першою ст. 25 Закону, при органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких входять державні виконавці одного або кількох органів державної виконавчої служби.

Виконавча група може бути утворена за рішенням: директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - при будь-якому органі державної виконавчої служби з числа державних виконавців будь-якого органу державної виконавчої служби; начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - з державних виконавців цього відділу; начальника управління забезпечення примусового виконання рішень - з державних виконавців підпорядкованих органів державної виконавчої служби; начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - з державних виконавців цього відділу; начальника відділу державної виконавчої служби - з державних виконавців цього відділу.

Особа, яка приймає рішення про утворення виконавчої групи, виносить про це вмотивовану постанову.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Беручи до уваги, що повноваження посадових осіб, які відповідно до законодавства наділені правом створення виконавчої групи, за своєю правовою природою є дискреційними, тому вищевказана вимога про створення виконавчої групи задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Ю. В. щодо виконання покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12, суд зазначає, що до повноважень начальника Управління не входить контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежним, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначених у ст. 6 цього Закону, в порядку, встановленому МЮ України.

Відповідно до ст. 6 зазначеного вище Закону систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені МЮ України в установленому законодавством порядку.

Відтак, державні виконавці, в тому числі, Шевченківського ВДВС у м. Львові під час здійснення професійної діяльності є незалежними, контроль за діяльністю державних виконавців здійснюється органами примусового виконання рішень, у відповідності до ст. 5, 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

На підставі викладеного та керуючись ст. 447-453 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

постановив:

скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, за участю боржника ОСОБА_2 та органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради -задовольнити частково.

Визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича у виконанні рішення суду у справ № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною, в межах ВП № 70201785, неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки.

Визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12.

Зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вчинити всі необхідні дії щодо розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12.

В іншій частині заявлених вимог скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст складено 25.09.2025 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Пилип`юк Г. М.