ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1578/25
Головуючий в 1-й інстанції Калюжна В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 10 червня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року позивач ТОВ «КЛТ Кредит» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1832 від 14.12.2023 року у сумі 48300 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.12.2023 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1832, відповідно до умов якого, останньому було надано кредитні грошові кошти у сумі 4 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування, строком на 365 днів. ТОВ «КЛТ Кредит» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит шляхом перерахування на платіжну картку відповідача, водночас Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість з оплати процентів за користування кредитом за період з 14.12.2023 року по 23.11.2024 року у розмірі 48300 гривень. Відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором в розмірі 48300 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року (з урахуванням ухвали Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року про виправлення арифметичної помилки), позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» (03035, м. Київ, площа Солом`янська, буд. 2, прим. 04, ) заборгованість за Кредитним договором № 1832 від 14.12.2023 року у розмірі 24 540 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сорок) грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1538 (одна тисяча п`ятсот тридцять вісім) грн. 53 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн., а всього стягнуто 28 078 (двадцять вісім тисяч сімдесят вісім) грн. 53 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма умовами, зокрема й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Жодних підстав для зменшення розміру стягуваних відсотків у суду першої інстанції не було, тому рішення в цій частині є необґрунтованим. Враховуючи відсутність клопотання зі сторони відповідача щодо зменшення розміру судових витрат, суд першої інстанції безпідставно самостійно дійшов до висновку про можливість такого зменшення.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.12.2023 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 1832, відповідно до умов якого, останньому було надано грошові кошти у сумі 4 000, 00 грн., шляхом переказу на його платіжну карту, емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою процентів 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування, строком на 365 днів (а.с. 7-10).

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що визначена у кредитному договорі процентна ставка за період з дати укладення договору, з 14.12.2023 по 24.12.2023 на рівні 3,5 % за кожен день користування узгоджується з нормами діючого на той час законодавства, та стягненню за цей період підлягає (11 днів х 140,00 грн./ день = 1540,00 грн.). Починаючи з 25.12.2023 року та протягом перших 120 днів користування кредитом, щоденний розмір відсотків за користування ним не міг бути більшим за 2,5 % (100 грн./день), протягом наступних 120 днів не більше 1,5% (60 грн./день), а у подальшому не міг бути більшим за 1 % (40 грн./день). Таким чином, за період з 25.12.2023 по 22.04.2024 (120 днів) позивач, виходячи з розміру суми кредиту, який складає 4 000 грн., має право на стягнення з відповідача відсотків у розмірі 100 грн. за день користування кредитом (2,5% в день), а тому, розмір заборгованості по сплаті відсотків складає 12 000 грн. (120 днів х 100 грн./ день = 12 000 грн.). За період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 (120 днів) позивач, виходячи з розміру суми кредиту, який складає 4 000,00 грн., має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 60 грн. за день (1,5 % за день користування), а тому, розмір заборгованості по сплаті відсотків складає 7200 грн. (120 днів х 60 грн./день = 7200 грн.). За період з 21.08.2024 року по 23.11.2024 року (95 днів, у межах строку дії кредитного договору, на час здійснення розрахунку позивачем), виходячи з розміру кредиту 4 000 грн., позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 40 грн. на день (1 % за день користування), а тому, розмір заборгованості по сплаті відсотків складає 3800 грн. (95 дня х 40 грн./день = 3 800 грн.). За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не виконані умови договору щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, заборгованість відповідача по відсоткам, що підлягає стягненню на користь позивача, з урахуванням вищезазначених норм законодавства складає : за період з 14.12.2023 по 24.12.2023 на рівні 3,5 % - 1540 грн.; за період з 25.12.2023 по 22.04.2024 на рівні 2,5 % - 12 000 грн.; за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 на рівні 1,5 % - 7200 грн.; за період з 21.08.2024 по 23.11.2024 на рівні 1% - 3 800,00 грн. На підставі викладеного, стягненню за вказаним кредитним договором на користь позивача підлягає заборгованість відповідача за відсотками у загальному розмірі 24540 грн., а тому позовні вимоги ТОВ «КЛТ Кредит» підлягають частковому задоволенню.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн. є завищеними, не відповідають критерію розумної їх необхідності, та з урахуванням викладених обставин і часткового задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача, витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 2000 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1832, за умовами якого кредитодавець на умовах встановлених договором зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування у строки, визначені цим договором.

Відповідно до п.1.2 договору процентна ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.

Згідно з п.1.3 договору строк надання кредиту становить 365 днів.

З долученого до матеріалів справи детального розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №1832 від 14 грудня 2023 року вбачається, що така станом на 23 листопада 2024 року становить 52300,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн. та заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом в розмірі 48300,00 грн.

Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості проценти за користування кредитними коштами нараховувалися за процентною ставкою, що становить 3.5 % від залишку неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки кредитний договір № 1832 від 14 грудня 2023 року укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», однак після набрання чинності цим Законом строк дії договору продовжувався, відтак положення цього Закону застосовуються до договору №1832 від 14 грудня 2023 року, на підставі якого з відповідача стягується заборгованість.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» заборгованості за кредитним договором №1832 від 14.12.2023 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 24540,00 грн. за період з 14.12.2023 року по 23.11.2024 року.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що адвокат Руденко К.В. представляв інтереси позивача в суді на підставі Договору № 16/09/24 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 року, довіреності. На підтвердження надання правничої допомоги суду надано акт приймання передачі наданих послуг № 1 від 23.09.2024 року, згідно якого Замовник прийняв послуги з підготовки позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» згідно реєстру № 1 від 23.09.2024 року на загальну суму 100 000 гривень, платіжну інструкцію № 554 від 27.09.2024 року на суму 100 000 грн. Згідно витягу з реєстру № 1 до акту приймання передачі наданих послуг від 23.09.2024 року, за умовами договору Виконавець підготував позовну заяву про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , клопотання про витребування доказів, адвокатський запит про витребування доказів на суму 10 000 гривень.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, а також враховуючи надані адвокатом послуги у відповідності до акту приймання-передачі наданих послуг, беручи до уваги те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу буде надмірним тягарем для відповідача, а вимоги позову задоволені частково, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» залишити без задоволення.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 25 вересня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков