Провадження № 2/344/3791/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання Комуніцької НВ.,

за участю учасників розгляду :

- позивача ОСОБА_1 ,

- відповідача ОСОБА_2 ,

- представника відповідача адвоката Овдієнко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2025 позивач звернулася із позовом до відповідача, у якому просить стягувати з такого аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20 000 грн. щомісячно. Але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позову зокрема зазначено, що 24.06.2017 вона та відповідач зареєстрували шлюб. У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . 01.07.2024 шлюб розірвано.

На разі донька проживає разом із позивачем по АДРЕСА_1 .

З моменту фактично припинення подружніх стосунків між ними, відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини, не здійснює необхідних грошових переказів на утримання спільної дитини, не сплачував аліментів добровільно.

Відсутність участі відповідача в утриманні доньки свідчить про його ухилення від виконання, передбачених законом батьківських обов`язків.

Донька перебуває у шкільному віці, з вересня 2025 року буде відвідувати навчальний заклад, що передбачає забезпечення усім необхідним для повноцінного навчального процесу та розвитку. Також дитина потребує належного лікування для збереження здоров`я дитини. Окрім того, щомісяця здійснюються витрати на вітаміни, профілактичні засоби та інші товари медичного призначення, що необхідні для підтримання здоров`я дитини.

У зв`язку із наявністю проблем із зором, дитині рекомендовано окуляри на постійній основі та контроль 4-6 місяців. Вона потребує систематичного медичного нагляду.

Наявні витрати на достатнє харчування доньки для нормального самопочування та розвитку.

На одяг дитини витрачається значна сума коштів, також наявні витрати на засоби гігієни, побутові потреби, іграшки.

Позивач намагається організувати цікаве дозвілля для дитини : розважальні центри, відвідування басейну раз на тиждень, виїзди на пригороду, подорожі.

Загалом витрати на місяць складають 45 440 грн., з яких 9 000 грн. харчування, ліки вітаміни 1 000 грн.; речі ( куртки, джинси, футболки, білизна) від 4 000 до 10 000 грн. в залежності від сезону; іграшки, відвідування розважальних центрів від 3000 грн.; витрати на навчальний процес орієнтовано 4 000 грн. в місяць; витрати на подорожі та поїздки на вихідних 2 000 грн.; побутова хімія 1000 грн., витрати на консультації, обстеження у лікарів 2000 грн.; засоби для корекції зору з урахуванням необхідності кожні 4 місяці контролю 1 400 грн.; квартплата разом з оплатою комунальних послуг 12 000 грн.; відвідування басейну ( одне заняття в тиждень, вартістю 360 грн.) 1 440 грн.

Відповідач є здоровою працездатною людиною, інші непрацездатні утриманці у нього відсутні.

У відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу на утриманні доньки в розмірі 20 000 грн. щомісячно, так як відповідно до довідок про податок на заробітну плату за 2022, 2023 та 2024 роки ОСОБА_2 має постійний та стабільний дохід.

29.07.2025 ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження.

01.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позову. У позові просить відмовити. В обґрунтування такого зокрема зазначено, що від шлюбу у подружжя є дитина: З вересня 2021 року по серпень 2022 року подружжя проживали окремо. До початку повномасштабного вторгнення малолітня дитина проживала більшість часу з батьком. Попри всі спроби, подружжю не вдалось зберегти сім`ю та налагодити свої стосунки. Розбіжності у їхніх цінностях, поглядах на сімейне життя та сімейні обов`язки призвели до фактичного припинення сімейних відносин. З грудня 2023 року сторони проживали окремо, не підтримували подружніх зв`язків.

Разом з тим, наразі триває спір про визначення місця проживання дитини .

З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України ОСОБА_2 вивіз свою доньку ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з якою на той момент проживав окремо, з м. Харкова до м. Львів. Знайшовши для ОСОБА_1 та своєї доньки ОСОБА_4 житло в м. Стрий, ОСОБА_2 з 28.02.2022 за власним бажанням був призваний по мобілізації та зарахований до лав 24 омбр ім. короля ОСОБА_5 , приймав участь у бойових діях, зокрема, у м. Попасна, де 17.04.2022 року отримав поранення внаслідок ворожого обстрілу.

В подальшому позивач змінювала місце проживання, а також стало відомо про її залежність та вживання заборонених речовин на очах у дитини. Так як її стан, не дозволяв їй виконувати належно батьківські обов`язки, ОСОБА_2 02.08.2022 був змушений звільнитись із лав ЗСУ, взявши на себе опіку на дитиною.

Внаслідок вищенаведених обставин, місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визначено з батьком ОСОБА_2 згідно з розпорядженням Личаківської районної адміністрації від 28.07.2022 року, враховуючи висновок відділу Служби у справах дітей Личаківського району від 18.07.2022 року № 4-6 та пропозиції комісії з питань захисту прав дитини при Личаківський РА ЛМР (протокол №11 від 21.07.2022 року), виходячи з інтересів дитини та враховуючи вік дитини.

В подальшому у зв`язку з воєнними діями, для безпеки, відповідач, дитина та позивач виїхали м. Дюссельдорф, Федеративна республіка Німеччина, де відповідач фактично мешкає на даний час. За весь час перебування у м. Дюссельдорф, ОСОБА_2 , з метою забезпечення життєвих потреб та усестороннього розвитку своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 знайшов роботу за контрактом у компанії HPP Architekten, з жовтня 2022 року найняв житло, дитина була влаштована у дитячий садок, що підтверджується відповідними документами. Там позивач продовжувала вживати заборонені речовини, як наслідок проходила лікування під відповідних розладів. Позивачка неодноразово згадувала про свою залежність і визнавала, що через це не може належним чином піклуватися про дитину.

ОСОБА_1 на початку грудня 2023 року прийняла рішення повернутись в Україну за своїм власним бажанням та покинути свою доньку, незважаючи на те, що у м. Дюссельдорф була її мати та її бабуся, бабуся і прабабуся малолітньої доньки, і мала змогу отримати допомогу в оренді житла від німецького уряду.

На початку травня 2025 року ( в період з 08 по 10 ) позивач викрала доньку, за сприянням своїх рідних.

Із заявами про злочин він звернувся до уповноважених органів.

Твердження позивачки про те, що ОСОБА_2 усунувся від виконання своїх обов`язків щодо належного матеріального забезпечення дитини, ніяк не утримує та не надає матеріальної допомоги є хибними та не відповідає дійсності.

ОСОБА_2 систематично надсилає подарунки своїй доньці ОСОБА_4 , про що свідчать чеки з магазинів та експрес-накладні з нової пошти.

За останні місяці ОСОБА_2 надіслав дитячу гітару, тюнер, одяг, святкові Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.06.2025 7 наряди, солодощі, м`які іграшки, ляльки для своєї доньки ОСОБА_4 . Варто зазначити, що подарунки обираються виходячи з побажань ОСОБА_4 , які вона повідомляє йому в їх розмовах по відеозв`язку, коли ОСОБА_1 не перешкоджає їх спілкуванню та надає можливість поговорити батьку з донькою.

Коли ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_2 , до моменту її викрадення 8 травня 2024 року, він завжди брав активну участь у вихованні доньки, піклувався про її здоров`я, освіту та всебічний розвиток. Він постійно був залучений у її життя, забезпечуючи не лише матеріальні потреби, але й емоційну підтримку та увагу, все це підтверджується фото та відео проведення спільного часу батька з дитиною. ОСОБА_2 повністю забезпечував свою доньку всім необхідним: займався її дозвіллям, купував харчові продукти, одяг, взуття та інші необхідні речі, забезпечуючи тим самим її всебічний розвиток, не вимагаючи від ОСОБА_1 коштів на забезпечення дитини. Наразі ОСОБА_2 перебуває в процесі підвищення професійних навичок, тому його дохід не становить в середньому 3 725 євро на місяць, як зазначає позивач.

Відповідно до копії довідки з Федерального агентства зайнятості від 08.01.2025, ОСОБА_2 отримує допомогу по безробіттю від Німецького уряду у розмірі 49,04 євро щоденно (приблизно: 1480 євро на місяць), яка на даний час є його єдиним доходом. Оренда житла у м. Дюссельдорф (договір оренди від 23.12.2022) 530 євро Комунальні платежі 250 євро Послуги з електропостачання 47 євро Послуги інтернету 60 євро Харчування 300 євро Поповнення рахунку мобільного телефону 15 євро Залишок у сумі 278 євро витрачається на особисті потреби та незаплановані витрати.

Сума 45 440 грн., що заявлена на витрати позивачкою, значно перевищує середньомісячні витрати на дитину та є сумнів у тому, що ці кошти є необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Деякі із заявлених позивачем витрат не є такими, що містять щомісячний характер, наприклад: купівля одягу у мінімальному розмірі 4 000 грн, іграшки у розмірі 3 000 грн. тощо. У Відповідача є підстави вважати, що Позивачка намагається перекласти всі матеріальні витрати на нього, всупереч встановленої законом рівної відповідальності батьків перед дитиною, а також гроші, які Позивач буде відправляти в якості аліментів, може витрачати на наркотичні засоби. Деякі із заявлених позивачем витрат не є такими, що містять щомісячний характер. Тому, враховуючи зазначену ситуацію, є вірогідним, що у разі отримання аліментів на ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , як і раніше буде використовувати гроші своєї дитини на власні потреби та заборонені речовини.

01.07.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження.

10.07.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив. Вважає, що розпорядження Личаківської РА від 28.07.2022, не є рішенням суду, яким визначено місце проживання дитини. Твердження про вживання заборонених речовин та неналежне ставлення до дитини нічим не підтверджене. Посилання на нібито проблеми з психічним здоров`ям не є ре валентними у даній справі. На даний час дитина проживає разом з нею та вона забезпечує дитину усім необхідним. За весь час такого проживання дитині він передавав лише іграшки та одну гітару. Фактів викрадення дитини не було, про що вона надала пояснення компетентним органам. Жодного вироку чи обвинувального акту з того приводу немає.

Ухвалою суду від 29.07.2025- відмовлено у клопотанні сторони відповідача про зупинення провадження у справі.

13.08.2025 представником відповідача подано клопотання про призначення експертизи, у якому ухвалою суду від 13.08.2025 відмовлено.

У вступному слові позивач позовні вимоги підтримала, з підстав та мотивів, що викладені письмово.

Відповідач та його представник проти позову заперечили з підстав, що викладені письмово. Додатково зазначили, що частину витрат на дитину, про які вказує позивач, такими не можна назвати, зокрема як то оплата за комунальні послуги, житла. Разом з тим, і зазначені витрати є значно завищеними та не відповідають потребам дитини та законодавчо визначеному рівню аліментів. Витрати, що зазначені позивачем в розумному розмірі на перевищують 8-7 000 грн. щомісячно. Відповідач понад усе бажає, щоб дитина проживала саме з ним.

Вислухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, встановлено наступне :

Згідно із свідоцтвом про народження, виданого повторно 16.02.2024 серія НОМЕР_1 Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 ( а.с. 7 т.1).

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.07.2024 у справі №646/3705/24, позов ОСОБА_2 задоволено, шлюб, який зареєстрований 24.06.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано ( а.с. 8 т.1).

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як внутрішньо переміщені особи зареєстровані по АДРЕСА_1 ( а.с. 9-10 т.1 тимчасові посвідчення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживає на території Івано-Франківської територіальної громади).

Даних про офіційні доходи сторона позивача не надала.

Що стосується особи відповідача, то судом встановлено наступне:

Згідно із договором оренди квартир, що укладений між «Каспер енд Кіндер» в Дюсельдорф та орендарем ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній орендує квартиру у АДРЕСА_2 , щомісячна плата за яку становить 530 Євро ( а.с. 96-98 т.1).

Відповідач отримує допомогу по безробіттю з січня 2025 року по 30 грудня 2025 року, щоденна виплата 49,04 Євро ( відомості Агентства зайнятості Дюссельдорф, (а.с. 175-176 т.1).

Разом з тим, згідно із долучених позивачкою довідок про податок на заробітку плату ПП Апхітектен ГмбХ Дюссельдорф на особу відповідача, заробітна плата в брутто, включаючи виплати в натуральній формі за 2024 рік становила 44,700 Євро, утриманий додатковий солідарний збір - 5,859 євро, та податок 5 106 євро; 2023 рік 37 600 євро, утриманий додатковий солідарний збір - 4 483 євро, та податок 5 106 євро; 2022 рік 8,400 євро, утриманий додатковий солідарний збір - 978 євро, та податок 5 106 євро.

Так, згідно із розпорядженням Личаківської районної адміністрації №191 від 28.07.2022 місце проживання малолітньої ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено з батьком ОСОБА_2 ( а.с.148 т.1). з витягу з ЄРДР, що сформований 21.06.2024 за №0001617, зареєстровано кримінальне провадження щодо зникнення безвісти ОСОБА_4 ( а.с. 65 т.1). Однак, суд приймає до уваги, що на час розгляду даної справи між сторонами наявний спір про визначення місця проживання дитини справа № 344/9855/24, заходиться на розгляді у Слобідському районному суді міста Харкова.

Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного :

ОСОБА_4 з травня 2024 року проживає разом з матір`ю, і така здійснює постійні витрати по утриманню дитини. Факт наявності перешкод у спілкуванні з батьком та спір про визначення місця проживання дитини вирішується у судовому порядку. Батько контактує з дитиною у телефонному режимі, однак як стверджує при розгляді даної справи - матір дитини чинить перешкоди у їх повноцінному спілкуванні. Батько надсилає для дитини подарунки.

Той факт, що ОСОБА_2 подані заяви про злочин до правоохороннім органів стосовно викрадення дитини, то результатів розгляду такого на час розгляду справи, суду не надано.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від шести років : з 1 січня дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Однак, цей розмір є мінімальною межею. Максимальна межа, навпаки, не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Також, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину, адже аліменти на дитину є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише їх отримують та використовують їх від імені дітей.

Суд враховує обов`язок та відповідальність обох батьків дитини за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей, а отже, й обов`язок батька дитини, який з нею на час розгляду справи не проживає, дбати про виховання, здоров`я і матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини.

Також суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка в процесі розгляду справи не довела можливості відповідачем сплачувати аліменти сплати в розмірі 20 000 грн. щомісячно на дитину, та необхідність їх сплати. В судовому засіданні позивач фактично підтвердила неминучі витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 8 000 грн., що включає харчування, лікування, навчання, дозвілля ( відвідування басейну, поїздки). Зазначені позивачем щомісячні витрати на придбання одягу в зазначеній сумі від 4000 до 10000 грн., суд не приймає до уваги як необхідні.

Разом з тим, хоч батьки несуть обов`язок забезпечення дитини житлом, належними умовами проживання, однак зазначений позивач розмір квартплати, разом з орендою в сумі 12 000 грн, які позивач покладає виключно як витрати на дитину, належним чином не підтверджений і не може бути безумовним.

Разом з тим, суд приймає до уваги, відповідач є працездатною особою, на його утримані немає інших неповнолітніх чи малолітніх дітей. Має соціальні виплати по безробіттю, і як зазначив у відзиві, з таких має залишок у сумі 278 євро ( станом на дату розгляду справи становить близько 13 344 Євро за офіційним курсом НБУ), який витрачає на особисті та незаплановані витрати, а також з огляду на довідки про податок на заробітною плату за минулі ріки, мав достатню заробітну плату, можливість заощаджень.

Наявність фактично понесених і передбачуваних витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Суд не приймає до уваги скріншоти покупок з мобільного додатку, що долучені позивачем до позову ( а.с. 15-20, 23-24, 30 т.1), як належні та достатні докази необхідних витрат за призначенням для дитини.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За таких встановлених у справі обставин та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, апеляційний суд вважає, що аліменти в розмірі 4 000 грн, щомісячно, не є завищеним в сучасних умовах проживання, та є співрозмірними матеріальному становищу відповідача, який є працездатною особою, та зобов`язаний утримувати свою малолітню дитину, надаючи їй необхідну матеріальну допомогу для її гармонійного фізичного, розумового та духовного розвитку та забезпечити належний життєвий рівень дитини поряд з позивачкою, що в свою чергу відповідає конкретним обставинам справи.

Усі інші доводи і аргументи сторін не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні та не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивач звернувся із позовом до суду, з 05.06.2025 ( дані поштового конверту) ( а.с. 42 т.1).

У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч.1 ст.196 СК України).

Крім цього, за заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України (ст.186 СК України).

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення даного позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки нею заявлено вимоги про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1211,20 грн..

На підставі та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на дитину : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі по 4 000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 05 червня 2025 року.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 1 211 ( одну тисячу двісті одинадцять ) гривень 20 копійок судового збору в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання : АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Повне рішення 23.09.2025.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.