Справа № 481/881/25
Провадж.№ 2-др/481/7/25
26.09.2025 м.Новий Буг
Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Уманської О.В., за участю секретаря судового засідання Кузьміної Н.П., розглянувши заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Горної В.І. про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
08.08.2025 року до суду надійшла заява представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Горної В.І. про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою на підставі рішення суду, ухваленого 04.08. 2025 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Під час винесення рішення суд не вирішив питання про судові витрати, які понесло Товариство при розгляді справи, які складаються з сплачених ним витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн. відповідно до договору про надання правничої допомоги №01/25-СЦ укладеного 01.04.2025 між АО «ЛЕКС ВЕРІТАС» в особі адвоката Моісеєнка М.Ю. та ТОВ «Споживчий центр», які просить стягнути з відповідача.
Суд, перевіривши матеріали справи, розглянувши заяву у відповідності до ч.3, ч.4 ст. 270 ЦПК України, дійшов до наступного.
Встановлено, що заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.08.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №24.06.2024-100002174 від 24.06.2024 року в розмірі 14 838,00 гривень та судовий збір у сумі 2 014,95 гривень.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд ,вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Згідно ч. 8 ст.141ЦПКУкраїни розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Відповідно до ч.ч.3-4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір №01/25-СЦ про надання правничої допомоги від 01.04.2025 укладений між АО «ЛЕКС ВЕРТАС» в особі адвоката Моісеєнка М.Ю. та ТОВ «Споживчий центр»; відповідно до якого п. 3.1 визначена вартість за надані послуги в розмірі 6000,00 грн.; акт наданих послуг від 05.08.2025 року з описом наданих послуг, та платіжну інструкцію від 07.08.2025 року про оплату правничої допомоги у розмірі 6000,00 гривень.
За змістом частини 8 статті 141 ЦПКУкраїни розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежне від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Як вбачається при поданні позовної заяви до суду позивачем в прохальній частині було зазначено про стягнення з відповідача 6000 грн. витрат на правову допомогу.
Відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн за участь у даній справі, не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи та ціною позову, їх необхідністю для постановлення судового рішення, написання позовної заяви здійснено у аналогічний категорії справ, а тому не потребує значних затрат часу на виконання таких робіт. Крім того суд вважає що надання детальної консультації Замовнику щодо дій після відкриття провадження у справі ( враховуючи неодноразове звернення позивача за правовою допомогою до адвокатського об`єднання та масовістю позовів) не відповідає критерію необхідності.
Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в даній справі повинні складати 4000,00 гривень.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на ту обставину, що позовні вимоги позивача було задоволено частково ( на 83,18%) із відповідача на користь позивача слід стягнути 3 327,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 246, 270, 141 ЦПК України, суд,
Заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Горної В.І., про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3327,20 гривень.
Додаткове рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії цього рішення.
Суддя