ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Триполець В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити дії (виплатити одноразову допомогу відповідно до пункту 12.13 Колективного договору у розмірі трьох середньомісячних заробітків)

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про зобов`язання вчинити дії (виплатити одноразову допомогу відповідно до пункту 12.13 Колективного договору у розмірі трьох середньомісячних заробітків), в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу належну йому одноразову допомогу при першому звільненні з підприємства, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі, відповідно до п. 12.13 Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (а.с. 2-7).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Зобов`язано ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу при першому звільненні з підприємства, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі, передбачену пунктом 12.13 Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 49-56).

Не погодившись із рішенням суду, ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, звернулось з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухвалене з порушенням чинного законодавства України та постановленим без врахування всіх фактичних обставин справи, просили рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову (а.с. 68).

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що 31 травня 2022 року ОСОБА_1 був прийнятий до ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ТЕРНІВСЬКЕ» ПрАТ ДТЕК «ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» гірником очисного забою 4 розряду на дільницю з видобутку вугілля №3 згідно наказу № 102/5 від 30 травня 2022 року.

06 серпня 2024 року відповідач отримав рекомендованим поштовим відправленням заяву ОСОБА_1 про звільнення його за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію 10 серпня 2024 року, відповідно до якої позивача було звільнено у відповідності до ст. 38 КЗпП України згідно наказу №160/13 від 09 серпня 2024 року

Згідно п.12.13.Колективного договору «Робітник, який має право на пенсію за віком, інвалідністю та стажем, при першому звільненні з підприємства (незалежно від статті та причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та Правил техніки безпеки), виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи у галузі…». Під час прийому на роботу ОСОБА_1 оформлено нову трудову книжку, оскільки діяльність підприємства на якому він працював раніше - АТ «Лисичанськвугілля», зупинена наказом №126 від 01 липня 2022 року, а тому у відповідача відсутня інформація про звільнення ОСОБА_1 з вищезазначеного підприємства. З огляду на викладене, відповідач не мав інформації щодо звільнення ОСОБА_1 вперше з моменту настання права на пенсію.

Під час ознайомлення з наказом про звільнення ОСОБА_1 не зауважив про невиконання п.12.13 Колективного договору ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ».

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював у галузі вугільної промисловості України з 29 березня 2005 року по 10 серпня 2024 року, що підтверджується записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 . Має загальний страховий стаж з 12 березня 1996 року по 10 серпня 2024 року.

Наказом директора Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 160/13 від 09 серпня 2024 року звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (ст.38 КЗпП України) ОСОБА_2 , машиніста гірничих виїмкових машин 6 розряду бригади № 1 дільниці з видобутку вугілля № 3, у якому було вказано про здійснення остаточного розрахунку, виплату компенсації за невикористані дні відпустки.

У день звільнення ОСОБА_1 отримав наказ, та відразу звернувся на підприємстві до свого керівника, в бухгалтерію та до юридичного відділу шахти з питанням, чому йому не нараховано та не виплачено одноразову суму при звільненні, відповідно до вимог Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а саме п. 12.13, яким передбачено, що працівнику, який має право на пенсію за віком, інвалідністю чи за стажем, при першому його звільненні з підприємств ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (незалежно від статті та причини звільнення, окрім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) виплачується одноразова допомога (фінансова допомога), розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку.

ОСОБА_1 має стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості, однак при першому звільненні з підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» йому не була виплачена одноразова допомога, передбачена пунктом 12.13 Колективного договору.

Порушення позивачем вимог нормативних актів з охорони праці не допускались, він має нагороди, як заслужений шахтар, про що свідчать посвідчення, видані Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Крім того, причиною звільнення позивача, згідно наказу № 160/13 від 09 серпня 2024 року було звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України.

За змістом п.12.13 Колективного договору, одноразова допомога не виплачується у разі звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки. Тобто, працівник втрачає право на отримання одноразової допомоги у разі його звільнення з підстав порушення ним законодавства.

Зважаючи на підстави звільнення ОСОБА_1 , наявності стажу роботи у вугільній промисловості, відсутності порушеннь вимог нормативних актів з охорони праці, тому позивач має право на отримання одноразової допомоги при першому звільненні з підприємства, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі.

ОСОБА_1 підтверджує той факт, що отримував письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, та вчиняв дії щодо добровільного вирішення спору шляхом направлення письмових звернень до відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача одноразової допомоги при першому звільненні з підприємства, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі передбаченої пунктом 12.13 Колективного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про оплату праці» госпрозрахункові підприємства самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Згідно статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях (далі - підприємства) незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства (стаття 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Судом першої інстанції встановлено, що п.12.13 Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» передбачена одноразова допомога при першому звільненні з підприємства, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі.

Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на підприємствах вугільної промисловості, на день звільнення складає більше 20 років, тому позивач, відповідно до пункту 12.13 Колективного договору, має право на виплату допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади 09 серпня 2024 року, відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не провів виплату позивачу всіх належних сум.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини встановлює, що наявність "правомірних (законних) очікувань" є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності "правомірних очікувань" у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, "правомірні (законні) очікування" - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Враховуючи вищевикладений аналіз висновків Європейського суду з прав людини, апеляційний суд доходить до висновку, що несплата роботодавцем належних позивачеві гарантованих виплат при звільненні, є втручанням у визначений майновий інтерес працівника в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги сукупність зібраних доказів, суд дійшов вірного висновку про порушення відповідачем трудових прав позивача у зв`язку з неправомірною тривалою бездіяльністю саме відповідача та відсутністю жодних винних дій позивача, та наявність правових підстав для стягнення належних позивачеві сум при виході на пенсію у заявленому ним в позові розмірі. До того ж в розумінні дії Конвенції і встановлених обставин у даній конкретній справі виявлено, що правомірні очікування позивача порушені, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошені 24 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Судді: