Дата документу 23.09.2025 Справа № 334/5317/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/5317/25 Головуючий у І інстанції: Приходько В. А.
Провадження № 22-ц/807/1776/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.,

Кухаря С.В.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черкашина Івана Івановича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, про забезпечення доказів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черкашина І.І. звернулася до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви; заінтересована особа ВЧ НОМЕР_1 НГУ.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про визнання батьківства з метою підтвердження статусу свої доньки - дитини загиблого військовослужбовця для отримання одноразової грошової допомоги.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2 , біологічними батьками якої є заявник, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 .

Запис про батька дитини у свідоцтві про її народження вчинено за вказівкою матері на підставі ст. 135 СК України.

Зі слів родичів ОСОБА_3 заявниця дізналась, що на початку повномасштабного вторгнення він проходив військову службу у Донецькій області, де загинув чи зник безвісті на території металургійного комбінату «Азовсталь» у м. Маріуполь.

Представник ОСОБА_1 адвокат Черкашин І.І. вже звертався до різних інстанцій з адвокатськими запитами про надання інформації щодо факту та обставин загибелі чи зникнення без вісти ОСОБА_3 : Запорізького обласного ТЦКСП, Міністерства оборони України, Головного управління НГУ, Міністерства внутрішніх справ України, Військової частини НОМЕР_1 НГУ, і тільки ВЧ НОМЕР_1 НГУ повідомила: « ОСОБА_2 , від імені якої діє матір ОСОБА_1 , не має встановленого у встановленому законом порядку юридичного зв`язку (родинних стосунків) з ОСОБА_3 . Відомості про батьківство військовослужбовця внесено до свідоцтва про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері), що не є підтвердженням юридичного факту батьківства. Документи, що підтверджують родинні стосунки (рішення суду, заява про визнання батьківства, тощо), до запиту не додано. Враховуючи викладене, а також зважаючи на вимоги законодавства щодо захисту персональних даних, військова частина не має правових підстав для надання запитуваної інформації».

Метою забезпечення доказів заявниця зазначила вжиття судом заходів щодо охорони правових інтересів дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом витребування інформації з ВЧ НОМЕР_1 НГУ щодо обставин загибелі чи зникнення безвісти військовослужбовця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також витребування інформації з ВЧ НОМЕР_1 НГУ щодо наявності зразків ДНК ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задля подальшого проведення генетичної експертизи, за висновком якої буде визначена ймовірність біологічного батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черкашина І.І. просила суд забезпечити докази:

- витребувати з ВЧ НОМЕР_1 НГУ інформацію щодо обставин загибелі чи зникнення безвісти військовослужбовця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- витребувати з ВЧ НОМЕР_1 НГУ інформацію щодо наявності та місцезнаходження зразків ДНК ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черкашина І.І. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції порушив право заявниці на доступ до правосуддя, підійшовши формально до розгляду заяви, не дослідивши усіх її доводів та наданих доказів.

У своїй заяві про забезпечення доказів заявниця визначила заінтересованою особою ВЧ НОМЕР_1 НГУ, адже саме ця юридична особа володіє запитуваною інформацією, матиме змогу забезпечити докази та у подальшому саме з нею вирішуватиметься питання щодо нарахування грошового забезпечення неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визначити інше коло зацікавлених осіб у справі - родичів ОСОБА_3 є об`єктивно не можливим, адже ОСОБА_1 не володіє інформацією щодо їх персональних даних. До того ж станом на момент забезпечення доказів не вирішується жодного спору про право, а лишезбирається доказова база для подальшого звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою з вимогами щодо визнання батьківства.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Надворна О.С. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвали та направленні справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 80). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника заявниці, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 ніяким чином не торкається питання про спілкування з ОСОБА_3 після народження ОСОБА_2 , у той час як ОСОБА_3 має родичів, яких заявниця ОСОБА_1 в своїй заяві зацікавленими особами не зазначила, і взагалі не зрозуміло, чи обізнані родичі та близькі особи ОСОБА_3 про наміри ОСОБА_1 , яка не є членом родини ОСОБА_3 , щодо витребування зразків його ДНК та інформації про обставини його загибелі, а також те, що вона претендує на виплату у разі загибелі військовослужбовця. У своїй заяві ОСОБА_1 , в якості заінтересованої особи зазначила ВЧ НОМЕР_1 НГУ, однак, у чому саме має бути зацікавлена зазначена військова частина, із заяви ОСОБА_1 суду не було зрозуміло. Також суд звернув увагу на те, що в обґрунтування своїх вимог заявниця посилається на ст. 16 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і їх членів сімей», однак ОСОБА_2 не підпадає під жодну категорію у визначенні «діти».

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним, прийнятим з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Суд може витребувати докази також до подання позову, як захід забезпечення доказів, у порядку, встановленому статтями 116-118 цього кодексу.

Вимогами ст.116 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Також, основною складовою обґрунтованості заяви про забезпечення доказів є необхідність доведення обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Аналізуючи наведені положення у зіставленні з вимогами заявника насамперед необхідно зазначити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19) викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України).

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку статей 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до статті 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Більш того, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті116-119 ЦПК України), витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України) та забезпечення позову (ст.150 ЦПК України).

Однак, під час розгляду заяви, суд першої інстанції наведеного не врахував, не здійснив перевірки та аналізу заяви на предмет можливості втрати доказів, про витребування яких просить заявниця, або наявності достатніх підстав вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому, обмежившись лише перевіркою належного кола осіб, зазначених у заяві, при цьому не взявши до уваги доводів заявниці про те, що вона не має інформації про персональні дані родичів ОСОБА_3 , а також дійних даних щодо його долі, від яких безпосередньо залежить обґрунтування заявницею правової позиції та зазначення фактичних обставин справи під час звернення до суду з позовом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги є частково слушними, адже суд першої інстанції не дослідив повною мірою доводів заяви, не аналізував її на предмет наявності припущення того, що засіб доказування може бути втрачений або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, тому ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2025 року не можна вважати законною та обґрунтованою, адже її постановлено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черкашина Івана Івановича задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2025 року скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: