Справа №760/7780/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Гуцало М.В.

за участі:

прокурора Мартиненко В.М.

представника відповідача Козачука Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва Даракчі Олександра Георгійовича до Київської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування пункту додатку до рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року прокурор звернувся в суд з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування пункту додатку до рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах міста Києва.

Згідно з п. 7 зазначеного рішення міської ради передано громадянам у приватну власність земельні ділянки загальною площею 99 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (додаток 1) та загальною площею 38 га для ведення садівництва (додаток 2) у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах міста Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

Крім того, зазначеним рішенням внесено зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, а саме: вирішено територію, яка передається відповідно до цього рішення, вилучити із зони зелених насаджень загального користування та перевести за функціональним призначенням до території садибної житлової забудови (п. 2 рішення).

Згідно з п. 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 ОСОБА_1 передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :72:563:0111 по АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30 липня 2024 року № 0570202/1-10278 встановлено, що на підставі вказаного рішення Київської міської ради ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 906336, який зареєстрований 17 листопада 2009 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06-7-04599.

Крім того, за інформацією Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 17 січня 2025 року № 10-10-0.222-388/2-25 встановлено, що в Державному земельному кадастрі 17 листопада 2009 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :72:563:0111, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; площа - 0,1000 га; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відомості щодо державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Встановлено, що пункт 972 додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 прийнято в порушення вимог законодавства та підлягає скасуванню.

Рішенням Київської міської ради від 15 березня 2007 року № 253/914 «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об`єктів та схем зовнішніх меж прибережних захисних смуг об`єктів водного фонду у районах міста Києва» затверджено «Проект прибережних захисних смуг водних об`єктів м. Києва. Солом`янський район», який розроблений ДП «Інститут Київгенплан» ВАТ «Київпроект» на замовлення Управління охорони навколишнього природного середовища Київської міської державної адміністрації у 2004 році.

За даними вказаного проекту в таблиці 1 наведено Перелік об`єктів водного фонду, розташованих у межах Солом`янського району міста Києва, серед якого зазначено річку Нивка (номер об`єкта по плану поз.184).

Згідно з вказаним Проектом річка Нивка, поз. 184 (аркуші 7, 8) належить до малих річок, загальна довжина 22,4 км, площа водозбору, орієнтовно, 76,70 кв.км. В межах району довжина р. Нивка становить 2,8 км. По всій території району, від вул. Крейсера Аврори до перетину з залізницею, р. Нивка тече у відкритому руслі за виключенням окремих ділянок, де перетинає вуличну мережу.

Характеристика водного об`єкту: номер об`єкту по плану - 184, назва - р. Нивка, місцезнаходження - вул. Крейсера Аврори до перетину з залізницею, сел. Жуляни, довжина, м - 22400 , у т.ч. в межах району 2800, ширина, м - 0.5:1.5, походження - природне, джерела живлення - поверхневий стік, підземні води, джерела забруднення - випуски дощової каналізації, поверхневий стік, наявність і стан гідротехнічних споруд - дамби, характеристика використання прилеглої території - садибна забудова, зелена зона, площа прибережної захисної смуги, га - 5.8.

Крім того, в Проекті зазначено, що прибережну захисну смугу (зовнішню межу) р. Нивка у сел. Жуляни (арк. 7) на вільній від забудови території встановити шириною 25 м від урізу води на ділянках: від вул. Повітрофлотської до вул. Робітничої; від вул. Робітничої до вул. Шевченка; від вул. Шевченка до перетину із залізницею.

Таким чином, зазначене підтверджує існування на території мікрорайону Жуляни по АДРЕСА_1 водного об`єкту - річки Нивка.

Крім того, розташування вказаного водного об`єкту на території АДРЕСА_1 , зокрема, ще у 2008 році, підтверджується інформацією Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України від 20 січня 2025 року, наданою на запит Солом`янської окружної прокуратури міста Києва та протоколом огляду місцевості від 08 січня 2025 року.

Аналізом схеми місця розташування вищезазначеної спірної земельної ділянки та кадастрового плану, встановлено, що на земельній ділянці площею 0,1 га (кадастровий номер :72:536:0111) розташоване русло АДРЕСА_2 , та вказана земельна ділянка повністю потрапляє в межі прибережної захисної смуги зазначеного водного об`єкта.

Також, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000244 від 28 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України, на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва відділом дізнання Солом`янського УП ГУ НП у місті Києва за участі відповідних спеціалістів 08 січня 2025 року проведено огляд земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_1 , зокрема, з кадастровим номером :72:536:0111 та складено протокол огляду з фототаблицею.

З протоколу огляду вбачається, що земельні ділянки розташовані одним масивом, не мають ніякого розмежування території одна від одної та не огороджені. На земельних ділянках ростуть зелені насадження. На оглянутих земельних ділянках, зокрема на земельній ділянці з кадастровим номером :72:536:0111 розташоване русло річки Нивка, що протікає у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському районі міста Києва.

Інженером-геодезистом комунального підприємства «Київський інститут земельних відносин» складено Технічний звіт щодо вишукувальних робіт при здійсненні моніторингу земель та контролю за їх використанням і охороною - матеріали топографо-геодезичних та вишукувальних робіт земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до Збірного кадастрового плану земельних ділянок по АДРЕСА_1 , які були обстежені 08 січня 2025 року, спірна земельна ділянка повністю потрапляє в межі прибережної захисної смуги, визначеної навколо річки Нивка шириною 25 м від водойми.

Таким чином, враховуючи графічні матеріали, матеріали геодезичних вишукувань, схеми та відомості, що зазначені у Проекті прибережних захисних смуг водних об`єктів у Солом`янському районі міста Києва, земельна ділянка площею 0,1 га (кадастровий номер :72:536:0111) по АДРЕСА_1 повністю потрапляє в прибережну захисну смугу річки Нивка, а отже відповідно до норм земельного та водного законодавства відноситься до земель водного фонду.

Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Статтею 6 Водного кодексу України передбачено, що води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Статтею 85 Водного кодексу України визначено, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Таким чином, розташування спірної земельної ділянки кадастровий номер :72:536:0111 у межах прибережної захисної смуги АДРЕСА_1, відповідно до вимог чинного законодавства, беззаперечно свідчить про її віднесення до земель водного фонду, що унеможливлює перебування цієї земельної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням - для житлової забудови. Більше того, спірна земельна ділянка в будь-якому випадку в силу закону не могла надаватись ні у власність, ні у користування для цілей забудови.

Крім того, цільове призначення вказаної земельної ділянки було змінено при її передачі ОСОБА_1 з метою неправомірного позбавлення територіальної громади міста Києва права власності на землю водного фонду.

Проте, така незаконна зміна не має правового значення, оскільки статус спірної земельної ділянки першочергово визначається розташуванням на ній об`єкта водного фонду і спеціальним режимом цих територій.

За таких обставин, для забезпечення територіальній громаді міста Києва реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо комунальної земельної ділянки водного фонду площею 0,1 га кадастровий номер :72:536:0111 по АДРЕСА_1 , належним способом захисту порушених прав є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні вказаною земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування п. 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 906336, який зареєстрований 17 листопада 2009 року за № 06-7-04599, скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :72:536:0111 в Державному земельному кадастрі та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку водного фонду законному власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

Просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні об`єктом екомережі - земельною ділянкою водного фонду площею 0,1 га кадастровий номер :72:536:0111 по АДРЕСА_1 шляхом:

- визнання недійсним та скасування пункту 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ;

- визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :72:536:0111 площею 0,1 га по АДРЕСА_1 серії ЯЖ № 906336, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 17 листопада 2009 року за № 06-7-04599 та виданий ОСОБА_1 ;

- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :72:536:0111 площею 0,1 га по АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі;

- зобов`язання ОСОБА_1 повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :72:536:0111 по АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний до використання стан, а Київську міську раду зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури міста Києва у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Підтримала викладене у відповіді на відзив (т, 2, а.с. 95-103). Пояснила суду, що Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» назву статті 391 Цивільного кодексу України викладено у такій редакції: «Стаття 391. Захист права власності власника майна» та доповнено її частиною 2 наступного змісту: «2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу». Поряд з цим, на час пред`явлення позову до суду ст. 391 Цивільного кодексу України мала назву «Стаття 391. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», яка містила лише одну частину: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном». Із врахуванням незаконного заволодіння земельною ділянкою суб`єктом права приватної власності в межах прибережної захисної смуги, землі якої належать до земель водного фонду та є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав і не можуть передаватись в приватну власність, а фізичне зайняття обмежено оборотоздатних земель та їх використання особою, яка з огляду на вимоги законодавства не могла набути права власності чи користування ними, не позбавляє права володіння ними дійсного власника - територіальну громаду міста Києва, однак створює останньому перешкоди у здійсненні права користування належним йому майном, треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави, що охоплюється визначенням негаторного позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц надала роз`яснення щодо важливих аспектів вибору способу захисту прав власника земельної ділянки через негаторний та віндикаційний позови, визначивши критерії їх розмежування. За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, є необхідність розрізнення цих двох позовів залежно від стану володіння власника земельною ділянкою:

- негаторний позов використовується тоді, коли власник земельної ділянки не позбавлений фактичного володіння, але йому перешкоджають у реалізації права користування чи управління своєю ділянкою. Тобто, власник залишається власником і має контроль над ділянкою, але зазнає втручання, яке порушує його можливість ефективно користуватися своїм правом власності. Метою негаторного позову є усунення цих перешкод, але не відновлення володіння;

- віндикаційний позов спрямований на захист у випадку, коли власник втратив фактичне володіння своєю земельною ділянкою. Цей позов подається для того, щоб повернути ділянку з незаконного володіння іншої особи, яка неправомірно нею користується або тримає її у власності. Важливим є те, що віндикаційний позов може бути застосований незалежно від того, чи особа, яка володіє майном, є добросовісним чи недобросовісним набувачем.

Отже, визначальним питанням перед пред`явленням даної позовної заяви прокурором до суду в контексті належного способу захисту відповідно до вимог чинного законодавства було з`ясування правового статусу спірної земельної ділянки в силу її просторового розташування, географічних особливостей, характеру фактичного користування, а також цільового призначення. Встановивши, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, тобто належить до земель водного фонду та є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав, прокурором пред`явлено до суду саме негаторний, а не віндикаційний позов. Станом на час пред`явлення позову до суду прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту, який відновить порушене право територіальної громади міста Києва щодо земельної ділянки водного фонду, яка незаконно перебуває у приватній власності. ОСОБА_1 не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що земельна ділянка відповідно до вимог законодавства є землями водного фонду, а тому остання вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність ОСОБА_1 під час набуття ним права власності на земельну ділянку. З огляду на це, беручи до уваги, що Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача», яким, зокрема, внесено зміни до статей 164, 174, 238 ГПК України, а також до статей 388, 390, 391 ЦК України, спрямовано в першу чергу на захист прав добросовісного набувача, водночас недобросовісність дій ОСОБА_1 щодо набуття права власності на земельну ділянку водного фонду по АДРЕСА_1 виключає можливість застосування щодо нього положень вказаного Закону.

Крім того, на підтвердження приналежності спірної земельної ділянки до земель водного фонду, прокурор надав, зокрема, такі докази:

- рішення Київської міської ради від 15 березня 2007 року № 253/914 «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об`єктів та схем зовнішніх меж прибережних захисних смуг об`єктів водного фонду у районах міста Києва» та «Проект прибережних захисних смуг водних об`єктів м. Києва. Солом`янський район», який розроблений ДП «Інститут Київгенплан» ВАТ «Київпроект» на замовлення Управління охорони навколишнього природного середовища Київської міської державної адміністрації у 2004 році, згідно якого підтверджується існування ще в 2004 році на території мікрорайону Жуляни по АДРЕСА_1 водного об`єкту - річки Нивка, прибережна захисна смуга (зовнішня межа) якої на вільній від забудови території встановити шириною 25 м від урізу води;

- інформація Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України з додатками від 20 січня 2025 року, згідно якої вбачається розташування вказаного водного об`єкту на території АДРЕСА_1 , зокрема, і у 2008 році;

- протокол огляду місцевості від 08 січня 2025 року, який складено за результатами проведення огляду спірної земельної ділянки в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000244 від 28 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та згідно якого встановлено, що, зокрема, на земельній ділянці з кадастровим номером :72:536:0111 розташоване русло річки Нивка, що протікає у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському районі міста Києва;

- технічний звіт щодо вишукувальних робіт при здійсненні моніторингу земель та контролю за їх використанням і охороною - матеріали топографо-геодезичних та вишукувальних робіт земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , яким підтверджено, що спірна земельна ділянка повністю потрапляє в межі прибережної захисної смуги, визначеної навколо річки Нивка шириною 25 м від водойми;

- та інші картографічні матеріали, які підтверджують приналежність спірної земельної ділянки до земель водного фонду.

Представник відповідача Шоп`яка Р.Р. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримав викладене у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Пояснив, що оскільки спірна земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :72:536:0111 по АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_1 ще у 2008 році відповідно до п. 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922, а також оформлена у його власність державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 906336, який був зареєстрований 17 листопада 2009 року, трирічний строк позовної давності щодо оскарження цих дій почав свій перебіг у відповідні дати. Враховуючи зазначене, керуючись ч. 3 ст. 267 ЦК України, сторона відповідача заявляє про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та у зв`язку з його пропуском позивачем.

Єдиним належним способом захисту в земельному спорі за позовом владного суб`єкта є тільки віндикаційна вимога про витребування ділянки. Натомість у даній справі прокуратура вимагає усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, тобто заявляє негаторні вимоги про усунення перешкод територіальній громаді міста Києва в особі КМР у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання недійсним та скасування пункту рішення КМР про передачу у приватну власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути територіальній громаді міста Києва в особі КМР земельну ділянку. Однак, з урахуванням наведених вище положень ч. 2 ст. 391 ЦК України до спірних правовідносин більше не можуть застосовуватися правові позиції Верховного суду, в яких йдеться про ефективний спосіб захисту права органів державної влади або місцевого самоврядування на земельні ділянки шляхом заявлення негаторних вимог.

Оскільки спірна земельна ділянка у 2008 році з дотриманням усіх необхідних юридичних процедур була передана у власність ОСОБА_1 та оформлена у його власність державним актом серії ЯЖ № 906336, який був зареєстрований 17 листопада 2009 року, ОСОБА_1 є її добросовісним набувачем, відтак десятирічний граничний строк для витребування цього майна вже сплив, що є самостійною підставою для відмови у позові. Подані позивачем докази віднесення спірної земельної ділянки до водного фонду не можуть бути визнані належними, допустимими, достовірними та достатніми виходячи зі змісту наведених нижче норм законодавства. Згідно з ч. 7 ст. 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель. Отже, доказами місця розташування земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта - річки Нивка, які б відповідали вимогам ЦПК України, можуть бути тільки викопіювання з офіційної кадастрової карти України, видані органом Держгеокадастру, а не її ортофотознімки. Відповідно до статей 35, 38 Закону «Про державний земельний кадастр» офіційним доказом розташування земельної ділянки є кадастрова карта (план). Згідно з цими статтями для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці ведеться кадастрова карта (план). Зміст та вимоги щодо відображення інформації на кадастровій карті (плані) встановлюються Порядком ведення Державного земельного кадастру. Складовою частиною кадастрової карти (плану) є індексна кадастрова карта (план), порядок складання якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру. Відтак, для висновку про те, що спірна земельна ділянка накладається на прибережні захисні смуги, а не межує із землями водного фонду, зайнятими прибережними захисними смугами річки Нивка, позивач крім матеріалів Держгеокадастру має надати суду відповідний висновок державної землевпорядної експертизи, який в матеріалах справи відсутній.

Твердження про те, що відповідач ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем прав на спірну земельну ділянку, спростовується наступним. ОСОБА_1 , набуваючи у власність спірну земельну ділянку, проявивши розумну обачність та добросовісність, міг і повинен був дізнатися з рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 про те, що спірна земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення садівництва. Безпосереднє розташування на кадастровій карті спірної земельної ділянки, яка була передана ОСОБА_1 у власність, у додатку до вказаного вище рішення Київської міської ради не відображено. Також, приналежність спірної земельної ділянки до земель водного фонду потребує доведення належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, чого позивачем зроблено не було.

Представник відповідача - Київської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т. 2, а.с. 94).

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах міста Києва (т. 1, а.с. 31-61).

Згідно з п. 7 зазначеного рішення міської ради передано громадянам у приватну власність земельні ділянки загальною площею 99 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (додаток 1) та загальною площею 38 га для ведення садівництва (додаток 2) у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах міста Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

Крім того, зазначеним рішенням внесено зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, а саме: вирішено територію, яка передається відповідно до цього рішення, вилучити із зони зелених насаджень загального користування та перевести за функціональним призначенням до території садибної житлової забудови (п. 2 рішення).

Згідно з п. 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 ОСОБА_1 передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :72:563:0111 по АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30 липня 2024 року № 0570202/1-10278 (т. 1, а.с. 62-63) встановлено, що на підставі вказаного рішення Київської міської ради ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 906336, який зареєстрований 17 листопада 2009 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06-7-04599 (т. 1, а.с. 64-65).

Крім того, за інформацією Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 17 січня 2025 року № 10-10-0.222-388/2-25 встановлено, що в Державному земельному кадастрі 17 листопада 2009 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :72:563:0111, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; площа - 0,1000 га; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т. 1, а.с. 66-72).

Відомості щодо державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (т. 1, а.с. 73).

Прокурор зазначає, що п. 972 додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 прийнято з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Рішенням Київської міської ради від 15 березня 2007 року № 253/914 «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об`єктів та схем зовнішніх меж прибережних захисних смуг об`єктів водного фонду у районах міста Києва» затверджено «Проект прибережних захисних смуг водних об`єктів м. Києва. Солом`янський район», який розроблений ДП «Інститут Київгенплан» ВАТ «Київпроект» на замовлення Управління охорони навколишнього природного середовища Київської міської державної адміністрації у 2004 році (т. 1, а.с. 75-94).

За даними вказаного проекту в таблиці 1 наведено Перелік об`єктів водного фонду, розташованих у межах Солом`янського району міста Києва, серед якого зазначено річку Нивка (номер об`єкта по плану поз.184).

Згідно з вказаним Проектом річка Нивка, поз. 184 (аркуші 7, 8) належить до малих річок, загальна довжина 22,4 км, площа водозбору, орієнтовно, 76,70 кв.км. В межах району довжина р. Нивка становить 2,8 км. По всій території району, від вул. Крейсера Аврори до перетину з залізницею, р. Нивка тече у відкритому руслі за виключенням окремих ділянок, де перетинає вуличну мережу.

Характеристика водного об`єкту: номер об`єкту по плану - 184, назва - р. Нивка, місцезнаходження - вул. Крейсера Аврори до перетину з залізницею, сел. Жуляни, довжина, м - 22400 , у т.ч. в межах району 2800, ширина, м - 0.5:1.5, походження - природне, джерела живлення - поверхневий стік, підземні води, джерела забруднення - випуски дощової каналізації, поверхневий стік, наявність і стан гідротехнічних споруд - дамби, характеристика використання прилеглої території - садибна забудова, зелена зона, площа прибережної захисної смуги, га - 5.8.

Крім того, в Проекті зазначено, що прибережну захисну смугу (зовнішню межу) р. Нивка у сел. Жуляни (арк. 7) на вільній від забудови території встановити шириною 25 м від урізу води на ділянках: від вул. Повітрофлотської до вул. Робітничої; від вул. Робітничої до вул. Шевченка; від вул. Шевченка до перетину із залізницею.

Прокурор зазначає також про те, що розташування вказаного водного об`єкту на території АДРЕСА_1 , зокрема, ще у 2008 році, підтверджується інформацією Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України від 20 січня 2025 року (т. 1, а.с. 95-170).

Аналізом схеми місця розташування вищезазначеної спірної земельної ділянки та кадастрового плану, встановлено, що на земельній ділянці площею 0,1 га (кадастровий номер :72:536:0111) розташоване русло АДРЕСА_2 , та вказана земельна ділянка повністю потрапляє в межі прибережної захисної смуги зазначеного водного об`єкта.

Також, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000244 від 28 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України, на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва відділом дізнання Солом`янського УП ГУ НП у місті Києва за участі відповідних спеціалістів 08 січня 2025 року проведено огляд земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_1 , зокрема, з кадастровим номером :72:536:0111 та складено протокол огляду місцевості від 08 січня 2025 року з фото таблицею (т. 1, а.с. 171-181).

З протоколу огляду місцевості вбачається, що земельні ділянки розташовані одним масивом, не мають ніякого розмежування території одна від одної та не огороджені. На земельних ділянках ростуть зелені насадження. На оглянутих земельних ділянках, зокрема на земельній ділянці з кадастровим номером :72:536:0111 розташоване русло річки Нивка, що протікає у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському районі міста Києва.

Інженером-геодезистом комунального підприємства «Київський інститут земельних відносин» складено Технічний звіт щодо вишукувальних робіт при здійсненні моніторингу земель та контролю за їх використанням і охороною - матеріали топографо-геодезичних та вишукувальних робіт земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 182-186).

Так, відповідно до Збірного кадастрового плану земельних ділянок по АДРЕСА_1 , які були обстежені 08 січня 2025 року, спірна земельна ділянка повністю потрапляє в межі прибережної захисної смуги, визначеної навколо річки Нивка шириною 25 м від водойми.

Представник відповідача Шоп`яка Р.Р., заперечуючи доводи сторони позивача щодо належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду, посилається на те, що доказами місця розташування земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта - річки Нивка, які б відповідали вимогам ЦПК України, можуть бути тільки викопіювання з офіційної кадастрової карти України, видані органом Держгеокадастру, а не її ортофотознімки. Відповідно до статей 35, 38 Закону «Про державний земельний кадастр» офіційним доказом розташування земельної ділянки є кадастрова карта (план). Згідно з цими статтями для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці ведеться кадастрова карта (план). Зміст та вимоги щодо відображення інформації на кадастровій карті (плані) встановлюються Порядком ведення Державного земельного кадастру. Складовою частиною кадастрової карти (плану) є індексна кадастрова карта (план), порядок складання якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру. Відтак, для висновку про те, що спірна земельна ділянка накладається на прибережні захисні смуги, а не межує із землями водного фонду, зайнятими прибережними захисними смугами річки Нивка, позивач крім матеріалів Держгеокадастру має надати суду відповідний висновок державної землевпорядної експертизи, який в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

Статтею 4 Водного кодексу України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті:

морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;

прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;

гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до ст. 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Частинами 1, 3 ст. 85 Водного кодексу України встановлено, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

У користування на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Згідно з частинами 1, 5 ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Вбачається, що стороною відповідача будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду суду не надано.

Разом з тим, стороною позивача на підтвердження факту належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду надані наступні докази:

- рішення Київської міської ради від 15 березня 2007 року № 253/914 «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об`єктів та схем зовнішніх меж прибережних захисних смуг об`єктів водного фонду у районах міста Києва» та «Проект прибережних захисних смуг водних об`єктів м. Києва. Солом`янський район», який розроблений ДП «Інститут Київгенплан» ВАТ «Київпроект» на замовлення Управління охорони навколишнього природного середовища Київської міської державної адміністрації у 2004 році, згідно якого підтверджується існування ще в 2004 році на території мікрорайону Жуляни по АДРЕСА_1 водного об`єкту - річки Нивка, прибережна захисна смуга (зовнішня межа) якої на вільній від забудови території встановити шириною 25 м від урізу води;

- інформація Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України з додатками від 20 січня 2025 року, згідно якої вбачається розташування вказаного водного об`єкту на території АДРЕСА_1 , зокрема, і у 2008 році;

- протокол огляду місцевості від 08 січня 2025 року, який складено за результатами проведення огляду спірної земельної ділянки в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000244 від 28 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та згідно якого встановлено, що, зокрема, на земельній ділянці з кадастровим номером :72:536:0111 розташоване русло річки Нивка, що протікає у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському районі міста Києва;

- технічний звіт щодо вишукувальних робіт при здійсненні моніторингу земель та контролю за їх використанням і охороною - матеріали топографо-геодезичних та вишукувальних робіт земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , яким підтверджено, що спірна земельна ділянка повністю потрапляє в межі прибережної захисної смуги, визначеної навколо річки Нивка шириною 25 м від водойми;

- та інші картографічні матеріали, які підтверджують приналежність спірної земельної ділянки до земель водного фонду.

Таким чином, враховуючи графічні матеріали, матеріали геодезичних вишукувань, схеми та відомості, що зазначені у Проекті прибережних захисних смуг водних об`єктів у Солом`янському районі міста Києва, суд вважає, що стороною позивача доведено факт належності земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер :72:536:0111) по АДРЕСА_1 до земель водного фонду належними та достатніми доказами.

Прокурор вказує на те, що розташування спірної земельної ділянки кадастровий номер :72:536:0111 у межах прибережної захисної смуги АДРЕСА_1, відповідно до вимог чинного законодавства, свідчить про її віднесення до земель водного фонду, що унеможливлює перебування цієї земельної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням - для житлової забудови. Більше того, спірна земельна ділянка в будь-якому випадку в силу закону не могла надаватись ні у власність, ні у користування для цілей забудови.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з негаторним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні об`єктом екомережі - земельною ділянкою водного фонду площею 0,1 га кадастровий номер :72:536:0111 по АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсним та скасування пункту 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання ОСОБА_1 повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради спірну земельну ділянку з приведенням її у придатний до використання стан, а Київську міську раду зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку.

Сторона відповідача, заперечуючи проти заявлених вимог, посилається на те, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту порушеного права. Зазначає про те, що єдиним належним способом захисту в земельному спорі за позовом владного суб`єкта є тільки віндикаційна вимога про витребування ділянки. Натомість у даній справі прокуратура вимагає усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, тобто заявляє негаторні вимоги про усунення перешкод територіальній громаді міста Києва в особі КМР у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання недійсним та скасування пункту рішення КМР про передачу у приватну власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути територіальній громаді міста Києва в особі КМР земельну ділянку. Однак, з урахуванням наведених вище положень ч. 2 ст. 391 ЦК України до спірних правовідносин більше не можуть застосовуватися правові позиції Верховного суду, в яких йдеться про ефективний спосіб захисту права органів державної влади або місцевого самоврядування на земельні ділянки шляхом заявлення негаторних вимог.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, ч. 2 ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

В ухвалі від 12 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду просить відступити, зокрема, від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах у справах № 6-2304цс16, № 6-3089цс15, № 6-2469цс16 і № 6-2407цс15 за позовами прокурорів в інтересах держави до міських рад та фізичних осіб. Ці справи, як і справа № 487/10128/14-ц, також стосувалися незаконності передання земельних ділянок водного фонду, зайнятих прибережними захисними смугами, а справи № 6-2469цс16 і № 6-2407цс15 стосувалися земельних ділянок, переданих за оскарженим рішенням фізичним особам у межах прибережної захисної смуги Бузького лиману. В усіх цих справах через невстановлені суттєві обставини, зокрема момент, з якого позивач дізнався чи мав дізнатися про порушення його права, Верховний Суд України остаточне рішення не ухвалив, а направив справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У постановах від 15 листопада 2017 року у справі № 6-2304цс16, від 8 червня 2016 року у справі № 6-3089цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 і від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16 Верховний Суд України, використовуючи різні формулювання, дійшов висновку про можливість захисту порушеного права власника земельної ділянки водного фонду у межах загальної позовної давності. А крім того, у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 Верховний Суд України правильно вказав на те, що неможливим є одночасне подання віндикаційного та негаторного позову, й у випадках, коли такі вимоги заявлені одночасно, суд має самостійно визначити, яку вимогу по суті, а не за формою, поставив позивач, і застосувати належні норми права.

У пункті 49 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень вказано, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що задля гарантування правової визначеності вона має відступати від попередніх висновків Верховного Суду України лише за наявності для цього належної підстави.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання. Відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, Велика Палата Верховного Суду може, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм, або повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок(див. окрему думку суддів Великої Палати Верховного Суду щодо постанови від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16).

Оскільки наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і в пунктах 70-71 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, щодо застосування норм матеріального права про позовну давність і про усунення власником перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду неповністю узгоджуються з відповідними висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15 листопада 2017 року у справі № 6-2304цс16, від 8 червня 2016 року у справі № 6-3089цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 і від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, Велика Палата Верховного Суд вважає за необхідне конкретизувати ці висновки Верховного Суду України з огляду на те, що вимога зобов`язати повернути земельну ділянку водного фонду розглядається як негаторний позов, який можна заявити впродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15 (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13 (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року в справі № 372/1684/14 (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України).

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду керуючись тим, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14 (пункт 81), від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (пункт 97), від 15 вересня 2020 року в справі № 372/1684/14 (пункт 46).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 червня 2025 року у справі № 672/5/23.

Вбачається, що ОСОБА_1 під час отримання спірної земельної ділянки у власність не мав перешкод у доступі до законодавства України, а також у силу зовнішніх, явних та видимих природних ознак земельної ділянки, міг та повинен був знати про те, що така земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, які відповідно до закону не можуть бути передані у приватну власність фізичній особі.

Враховуючи приписи закону щодо неможливості передачі земель водного фонду у приватну власність, ОСОБА_1 не став добросовісним набувачем спірної земельної ділянки відповідно до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922.

Враховуючи викладене, позивачем обрано вірний спосіб захисту прав, а саме звернення до суду з негаторним позовом, оскільки відповідач (власник земельної ділянки) не є добросовісним набувачем в силу закону.

Сторона відповідача також заявляла клопотання про застосування до заявлених вимог строку позовної давності. Зазначає, що оскільки спірна земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :72:536:0111 по АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_1 ще у 2008 році відповідно до п. 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922, а також оформлена у його власність державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 906336, який був зареєстрований 17 листопада 2009 року, трирічний строк позовної давності щодо оскарження цих дій почав свій перебіг у відповідні дати.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правовідносини та правопорушення.

Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.

За таких обставин, на вимоги позивача позовна давність не поширюється та клопотання сторони відповідача про застосування наслідків порушення строку позовної давності задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, суд враховує факт незаконного заволодіння земельною ділянкою суб`єктом права приватної власності ( ОСОБА_1 ) в межах прибережної захисної смуги, землі якої належать до земель водного фонду та є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав і не можуть передаватись у приватну власність, а фізичне зайняття обмежено оборотоздатних земель та їх використання особою, яка з огляду на вимоги законодавства не могла набути права власності чи користування ними, не позбавляє права володіння ними дійсного власника - територіальну громаду міста Києва, проте створює останньому перешкоди у здійсненні права користування належним йому майном. Таким чином, позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту, який відновить порушене право територіальної громади міста Києва щодо земельної ділянки водного фонду, яка незаконно перебуває у приватній власності.

Таким чином, враховуючи незаконність передачі земель водного фонду у приватну власність, вимоги позивача про визнання недійсним та скасування пункту 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :72:536:0111 площею 0,1 га по АДРЕСА_1 серії ЯЖ № 906336, підлягають задоволенню.

Прокурор також просить суд ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :72:536:0111 площею 0,1 га по АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

- поділу чи об`єднання земельних ділянок;

- якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

- ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Частиною 4 ст. 25 цього закону визначено, що поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до п. «в» ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Вбачається, що при здійсненні державної реєстрації спірної земельної ділянки було невірно визначено її цільове призначення, оскільки вона належить до земель водного фонду.

За таких обставин, враховуючи, що державну реєстрацію права власності здійснено на підставі пункту 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 та державного акту на право власності на земельну ділянку, які визнано недійсними, суд вважає, що підлягає скасуванню й державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :72:536:0111 площею 0,1 га по АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі.

Прокурор також просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :72:536:0111 по АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний до використання стан, а Київську міську раду зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388 ЦК України встановлений перелік випадків, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача. Водночас, з огляду на висновок про відсутність добросовісного набуття права власності на спірну земельну ділянку відповідачем, зазначені норми не підлягають застосуванню в частині вимог до останнього. Отже, зазначений відповідач не набув права власності на спірну земельну ділянку, яка перебуває у державній власності.

Таким чином, підлягає застосуванню ст. 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

З урахуванням викладеного, земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,1 га (кадастровий номер :72:536:0111) підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради з приведенням її у придатний до використання стан.

Суд не вбачає підстав для зобов`язання Київської міської ради прийняти спірну земельну ділянку, оскільки це є наслідком виконання рішення суду про витребування земельної ділянки від ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури підлягає 9689 гривень 60 копійок судового збору.

Керуючись статтями 15, 330, 387, 391 ЦК України, статтями 3, 4, 6, 85, 88 ВК України, статтями 32, 52, 59, 152 ЗК України, статтями 24, 25 закону України «Про державний земельний кадастр», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов керівника Солом`янської окружної прокуратури міста Києва Даракчі Олександра Георгійовича (м. Київ, вул. Академіка Шалімова, 3-А) до Київської міської ради (м. Київ, вул. Хрещатик, 36), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання недійсним та скасування пункту додатку до рішення, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати пункт 972 Додатку 1 до рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року № 922/922 про передачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :72:536:0111 площею 0,1 га по АДРЕСА_1 серії ЯЖ № 906336, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 17 листопада 2009 року за № 06-7-04599.

Скасувати рішення про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :72:536:0111 площею 0,1 га по АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі.

Витребувати від ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, ) земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1 га (кадастровий номер :72:536:0111) з приведенням її у придатний до використання стан.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) на користь Київської міської прокуратури (м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ) судовий збір у розмірі 9689 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 25 вересня 2025 року.

Суддя: