Номер провадження: 22-ц/813/4367/25
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2024 року, ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Гниличенко М.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

12 червня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 5793500 від 02 липня 2023 року у розмірі 17858,50 грн; за договором позики № 4249968 від 12 липня 2023 року у розмірі 26950,00 грн; а всього за договорами позивач просить стягнути загальну суму заборгованості в розмірі 44808,50 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачем ОСОБА_1 у період з 02 липня 2023 року по 12 липня 2023 року укладено наступні договори 02 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 5793500 та 12 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 4249968.

У подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклала договори факторингу з ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», внаслідок яких до позивача перейшло право вимоги по поверненню заборгованості позичальника.

Правовим обґрунтуванням позову є посилання позивача на норми ст. 512, 514 ЦК України, якими передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2024 року позов ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 5793500 від 02.07.2023 року у розмірі 17858 гривень 50 копійок з яких: - 5500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, - 12358,50 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 4249968 від 12.07.2023 року у розмірі 26950 гривень 00 копійок з яких: - 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, - 19950,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Всього загальна заборгованість складає суму 44808,50 грн гривень 50 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 3028 гривень 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Горбенка Дениса Сергійовича просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2024 року скасувати та увалити нове рішення, яким у задоволені позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 підписував договір позики № 5793500 від 02 липня 2023 року та договір позики № 4249968 від 12 липня 2023 року. При цьому, відповідач не визнає будь-якого факту заповнення формуляра заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір, а номер телефону наявний в матеріалах справи не належить відповідачу та ніколи ним не використовувався.

Сам по собі факт використання даних відповідача, на думку останнього, у зазначених договорах позики, враховуючи, що ідентифікатором не були дані позичальника через мобільні за стосунки «Дія» або «Приват 24», не можуть переконливо свідчити про укладення договору саме відповідачем. Також не надано доказів того, що номер телефону, який використовувався для ідентифікації, належить відповідачу.

Крім того, скаржник зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт перерахування відповідачу позикодавцями коштів за договорами позики № 5793500 від 02 липня 2023 року та № 4249968 від 12 липня 2023 року. Позивачем не були надані суду розрахункові документи, банківські виписки або інші належні та допустимі докази, які підтверджують факт перерахування відповідачу коштів на виконання договорів позики, а розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може вважатись належнім та достатнім доказом існуючої заборгованості.

Серед іншого, скаржник вважає, що позивачем не підтверджено виконання фактором грошового зобов`язання щодо передачі грошових коштів в розпорядження клієнта (ціна продажу) за відступлення клієнтом факторові права грошової вимоги та не підтверджено виконання фактором грошового зобов`язання щодо передачі грошових коштів в розпорядження клієнта за договорами факторингу №15-11/2023 від 15 листопада 2023 року та №14/06/21 від 14 червня 2021, а отже не доведено, що клієнт відступив факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що кредитні договори, укладені з позичальником ОСОБА_1 в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису, ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявку про отримання позики за умовам, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договорів. Без здійснення вказаних дій, як звертає увагу позивач, відповідачем зазначені договори не були б укладені між сторонами.

При цьому, позивач зазначає, що заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію для підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Також, позивач звертає увагу на те, що копія витягу з реєстру боржників містить лише дані ОСОБА_1 , а інші відомості були приховані за допомогою технічних засобі з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Так, предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову в якій становить 44808,50 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 вказаної норми).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 5793500. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 9 Договору позики, реквізити та підписи сторін (а.с. 7-11зв.).

Згідно з п.п. 2.1. Договору позики, за цим Договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору (а.с. 7 зв.).

Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на веб-Сайті товариства протягом 3 робочих днів з дати підписання Договору (а.с. 8).

Підписуючи Договір, відповідач підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних даних» (пункт 10.1.3 договору) (а.с. 10зв.).

Згідно з п.п.9.1. Договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі Позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення позикодавцем в Особистому кабінеті позичальника Договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником, шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем Договору у відповідне поле (а.с. 10зв.).

Відповідно до п.п. 10.1.5 та п.п. 10.1.6 Договору позики відповідач підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», які є невід`ємною частиною Договору, також вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору позики (а.с. 10зв.).

15 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 15-11/2023, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Маніфою» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права Вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Маніфою» права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 17-19).

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом за управління кредитом, плату за процентною ставкою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до Фактора прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (а.с. 17зв.).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 15 листопада 2023 року до Договору факторингу № 15-11/2023 від 15 листопада 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 17858,5 грн, з яких: 5500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12358,5 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 0,00 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику (а.с. 21).

Крім того, за матеріалами справи, 12 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 4249968.

Згідно з п. 1 Договору позики, за цим Договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцем таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 27-29).

14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права Вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 31-32).

Відповідно до Реєстру боржників № 19 від 27 лютого 2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 26950,00 грн, з яких: 7000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19950,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 36).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205,207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресові на пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що договір позики № 5793500 від 02 липня 2023 року підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (b87662) (а.с. 11 зв.). Крім того, ОСОБА_1 підписаний паспорт позики за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (h05232) (а.с. 16), згідно з яким відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови надання позики та орієнтовну загальну вартість позики, надані виходячи із обраних ним умов надання позики (а.с. 15 зв.).

Також матеріалами справи встановлено, що договір позики № 4249968 від 12 липня 2023 року ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (8FSJPRKo8b) (а.с. 29).

За таких обставин колегія суддів вважає, що сторонами погоджено всі істотні умови кредитного договору, оскільки дані електронні договори містять істотні умови щодо суми кредиту, дати їх видачі, строк надання коштів, розмір процентів та умови кредитування, при цьому вказані договори недійсними або неукладеними не визнавалися, тому посилання скаржника на не укладання таких договорів не приймаються.

Відповідаючи на довід апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факту перерахування коштів на виконання договорів позики, колегія суддів звертає увагу на те, що в обох договорах позики зазначений однаковий номер банківської картки, на яку за договорами здійснювалися грошові перекази ( НОМЕР_1 ) (пункт 2.5 договору № 5793500 від 02 липня 2023 року) (а.с. 8) та реквізити договору № 4249968 від 12 липня 2023 року у графі «позичальник» (а.с. 29)), а також у даних договорах зазначений однаковий контактний номер позичальника (а.с. 11 зв., 29).

Заперечуючи факт перерахування грошових коштів, відповідач не надав до суду жодних доказів на спростування належності йому як банківської картки, так і номеру мобільного телефону (наприклад, довідки з банку та від мобільного оператора щодо зареєстрованих на ім`я відповідача банківських карток та номерів телефонів), зважаючи на те, що тягар доказування відсутності заборгованості та факту укладення договору у даній категорії спорів покладено саме на відповідача. А оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України), колегія суддів вважає, що даний процесуальний обов`язок відповідачем не виконано, у зв`язку з чим дані доводи апеляційної скарги є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про не підтвердження переходу права вимоги до позивача за договорами позики колегія суддів також відхиляє, зазначаючи наступне.

Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 15-11/2023, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Маніфою» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права Вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Маніфою» права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 17-19).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 15 листопада 2023 року до Договору факторингу № 15-11/2023 від 15 листопада 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 17858,5 грн, з яких: 5500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12358,5 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою; 0,00 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику (а.с. 21).

14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права Вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права Вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 31-32).

Відповідно до Реєстру боржників № 19 від 27 лютого 2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 26950,00 грн, з яких: 7000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19950,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 36).

З огляду на викладені обставини, вбачається, що укладаючи договори факторингу, сторони цих договорів обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстру прав вимог, які є невід`ємним додатком до договорів факторингу, у яких зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними. Окрім цього, невід`ємним додатком договору № 14/06/21 від 14 червня 2021року є додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу (а.с. 33-34).

Відтак, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Також, апеляційний суд вважає помилковими доводи скаржника про те, що матеріали справи не містять відомостей про сплату суми ціни продажу за договорами факторингу, оскільки норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу. При цьому, колегія суддів враховує, що у пунктах 1.2 договору № 15-11/2023 та 1.2 договору № 14/06/21 визначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, а не з моменту оплати ціни договору (а.с. 17зв., 31 зв.).

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та відповідно не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2024 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 29 вересня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький