ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4599/25 Справа № 174/1106/24 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 03 березня 2023 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Відповідач підтвердила свою згоду про те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30 серпня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 38 141,49 грн., яка складається з наступного: 29 999,72 грн. заборгованість за кредитом; 8 141,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладання кредитного договору від 03 березня 2023 року між банком та ОСОБА_1 за умовами якого саме позивач отримала кредитні кошти на банківську карту в АТ «А-Банк» отриману саме нею в день укладення кредитного договору.

Не погодившись з таким рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, відповідачем підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту, в якій чітко зазначені умови кредитування, строки, процентна ставка. Таким чином, всі умови кредитного договору вважають узгодженими та такими, що підлягають до виконання в примусовому порядку шляхом стягнення коштів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що згідно копії договору від 03 березня 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, у Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Анкета-заява, заява щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта «Зелена» підписано електронним підписом (а.с. 7-10).

Згідно розрахунку заборгованість за договором № б/н від 03 березня 2023 року укладеного між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , станом на 30 серпня 2024 року становить 38 141,49 грн., та складається з наступного: 29 999,72 грн. - заборгованість за кредитом; 8 141,77 грн. - заборгованість по процентам; 0,00 грн. - штрафи (а.с. 6 зв.).

Відповідно до довідки за лімітами кредитування кредитної картки, ОСОБА_1 неодноразово змінювали кредитний ліміт. З виписки за договором вбачається, що грошові кошти перераховувались на картку № НОМЕР_1 , будь-які кошти на погашення заборгованості не надходили, витрати не здійснювались (а.с. 11-14).

До матеріалів справи позивачем долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» та Тарифи користування по картці «Зелена» (а.с. 16-24).

До матеріалів справи відповідачем долучено заяву, в якій вказано, що будь-яких кредитів остання не оформляла та кредитних коштів не отримувала. Кредити на її ім`я, без її відома було оформлено її сином ОСОБА_2 , який, отримані кредитні кошти, переводив на свою банківську карку. За даним фактом звернулася до поліції (а.с. 54, 55).

Письмові пояснення ОСОБА_1 приймає як письмовий доказ, оскільки вказана особа в судовому засіданні не допитувалась (а.с. 56 ).

04 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ВП № 4 (м. Вільногірськ) КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про те, що її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 31 січня 2024 року та по теперішній час оформив на її ім`я кредити в різних банківських установах, що підтверджується копією з Талону-повідомлення єдиного обліку № 1093 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05 листопада 2024 року та копією листа ВП № 4 (м. Вільногірськ) КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за № 444-3922 від 15 квітня 2024 року про розгляд звернення ОСОБА_1 від 04 квітня 2024 року (а.с.57,58).

З копії направлення на госпіталізацію, виданого 24 травня 2024 року КП «Вільногірська ЦМЛ» Вільногірської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 направлявся в лікарню на госпіталізацію з діагнозом: F 23.1 та від якої ОСОБА_2 відмовився (а.с. 59, 60).

В матеріалах справи наявна фотокопія банківської картки «monobank» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 62).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для стягнення заборгованості, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладання кредитного договору від 03 березня 2023 року між банком та ОСОБА_1 за умовами якого саме позивач отримала кредитні кошти на банківську карту в АТ «А-Банк» отриману саме нею в день укладення кредитного договору.

Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов таких висновків за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частиною 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частинами 1,2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Статею 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Встановлено, що 03 березня 2023 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с. 7 зв.). Доказів, які б свідчили про те, що підпис ОСОБА_1 , як то, наприклад, висновок експертизи матеріали справи не містять, тому відсутні підстави вважати, що кредитний договір між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 не укладений.

В матеріалах справи також наявна заява щодо встановлення кредитного ліміту, в якій зазначені умови кредитування, строки, процентна ставка розмір якої складає 3,4% на місяць, яка підписана шляхом накладання електронного підпису ОСОБА_1 .

З наданого банком розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за договором б/н від 03 березня 2023 року станом на 30 серпня 2024 року у розмірі 38 141,49 грн, яка складається з наступного: 29 999,72 грн. - заборгованість за кредитом; 8 141,77 грн. - заборгованість по процентам; 0,00 грн. - штрафи (а.с. 6 зв.).

В Талоні-повідомленні єдиного обліку № 1093 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05 листопада 2024 року зазначено, що «…що її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 31.01.2024 року та по теперішній час оформив на її ім`я кредити в різних банківських установах.» (а.с. 57), тоді як кредитний договір з АТ «Акцент-Банк» було підписано 03 березня 2023 року, тобто раніше дати 31 січня 2024 року.

Колегія суддів критично сприймає заяву ОСОБА_2 (а.с. 56) про те, що він в неадекватному стані у лютому 2024 року оформив на матір кредит, оскільки останній не був залучений у справі в якості відповідача, свідка чи третьої особи, яка б мала право надавати пояснення. Крім того у зазначеній заяві мова йде про те, що ОСОБА_2 оформив кредит на матір у лютому 2024 року, тобто значно пізніше ніж 03 березня 2023 року.

Матеріалів притягнення ОСОБА_2 до відповідальності матеріали справи також не містять.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, детально дослідивши зміст наданого банком розрахунку заборгованості, встановивши розмір заборгованості за договором б/н від 03 березня 2023 року станом на 30 серпня 2024 року у розмірі 38 141,49 грн, яка складається з наступного: 29 999,72 грн. - заборгованість за кредитом; 8 141,77 грн. заборгованість по процентам, що не спростовано відповідачем, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь банку зазначених сум.

Доказів, які б спростовували приведений розрахунок заборгованості перед АТ «Акцент-Банк», відповідач суду не надав, а матеріали справи, як такового не містять.

На викладене, суд першої інстанції належної уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про задоволення позову, слід стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції, а саме у розмірі 7 570,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2023 року у розмірі 38 141,49 грн., яка складається з наступного: 29 999,72 грн. заборгованість за кредитом, 8 141,77 грн. заборгованість по процентам з користування кредитними коштами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 570,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна