Провадження №2-др/359/57/2025
Справа №1005/4579/2012
УХВАЛА

Іменем України

11 вересня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача Білоуса Віталія Олеговича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

1. Суть процесуального питання.

Наприкінці липня 2025 року представник відповідача ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаною заявою, яку обґрунтував тим, що постановою Київського апеляційного суду від 29 липня 2025 року апеляційна скарга адвоката Білоуса В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , була задоволена, скасовано заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2012 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. Відповідно до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №б/н від 07 листопада 2023 року, укладеного між адвокатом Білоусом В.О. та ОСОБА_1 , а також згідно акту здачі-приймання наданих послуг від 29 липня 2025 року, сторони погодили між собою вартість послуг адвоката у розмірі 30000 гривень. Тому представник відповідача ОСОБА_3 просить стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 гривень.

Представник відповідача Білоус В.О. підтримав подану заяву про ухвалення додаткового рішення та просив суд її задовольнити (т.3 а.с.93).

Представник АТ «Сенс Банк» про час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу від 07 серпня 2025 року (т.3 а.с.99).

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась та свої пояснення стосовно заяви про ухвалення додаткового рішення не надала.

2. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 29 липня 2025 року апеляційна скарга адвоката Білоуса В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , була задоволена, скасовано заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2012 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено (т.3 а.с.46-50).

Процесуальні правовідносини регулюються главою 8 «Судові витрати» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

3. Норми права, якими суд керується при вирішенні заяви.

Згідно з п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати .

За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 та ч.4 ст.10 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є верховенство права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.

4. Мотиви, якими суд керується при вирішенні заяви.

Встановлено, що судове рішення, яким скасовано заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2012 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ухвалено Київським апеляційним судом.

Тлумачення положень ст.270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Тому в розумінні п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України Бориспільський міськрайонний суд київської області не є судом, що ухвалив рішення.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі №759/9300/13-ц (провадження №61-35409св18) аналіз змісту статті 270 ЦПК України у системному зв`язку з іншими нормами права, дає підстави для висновку, що вказана процесуальна норма не встановлює беззаперечний обов`язок ухвалення додаткового рішення виключно в такому ж складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки у цьому разі законодавець використовує формулу «суд, що ухвалив рішення» як суддівська інституція, а не конкретних суддів суду.

У зв`язку з цим, Бориспільський міськрайонний суд Київської області не наділений повноваженнями здійснювати розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області не є «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Розгляд вказаної заяви свідчитиме про перевищенням Бориспільським міськрайонним судом Київської області повноважень, визначених ЦПК України, та прямим порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладені обставини, заява представника відповідача Білоуса В.О. про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись п.12 ч.3 ст.2, п.1 ч.3 ст.2 та ч.4 ст.10, ч.1 та п.1 ч.3 ст.133, п.1 ч.1 ст.258, ст.260, п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника відповідача Білоуса Віталія Олеговича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Дата складення повного тексту ухвали 11 вересня 2025 року.

Суддя В.В. Журавський