№ провадження 2/495/871/2025
УХВАЛА

Про відмову у задоволенні клопотання

"29" вересня 2025 р. м. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області,

у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Дарій О.М.,

Справа № 495/10359/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області клопотання представника відповідача про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача - Гавриленко Є.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

До суду надійшла заява представника Білгород-Дністровської міської ради про закриття провадження у справі, у якій остання просить закрити провадження у справі № 495/10359/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України; закрити провадження у справі № 495/10359/21 за позовом ОСОБА_3 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та роз`яснити ОСОБА_3 право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по-перше, не є сторонами правочину - договору оренди, який є предметом розгляду справи, а по-друге, не мають будь-яких прав на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці, що є предметом договору оренди, оскільки вже певний період часу як продали квартири у цьому житловому будинку.

Враховуючи зазначене, оскільки між Білгород-Дністровською міською радою та двома позивачами фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній предмет спору, то провадження у справі підлягає закриттю.

Також вказує, що оскільки сторонами у справі є ФОП та юридична особа і спір виник при укладанні та розірванні правочину у господарській діяльності, то цей спір має вирішуватись в порядку господарського судочинства.

У судовому засіданні представник відповідача клопотання підтримала, наполягала на його задоволенні.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечувала, з огляду на його необґрунтованість.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 жовтня 2022 року по справі № 607/14378/21.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

У пункті 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: "Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити".

Таким чином, на переконання суду відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача в частині закриття провадження у справі № 495/10359/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Також суд звертає увагу на те, що за усталеною практикою ЄСПЛ, термін право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність, у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68).

Таким чином, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Водночас, за приписами частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тож, визначеною нормою статті господарсько-процесуального законодавства визначено суб`єктний склад учасників судочинства, що мають право отримання захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а саме це: юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Між тим, пріоритетним для розмежування даної категорії справ є не визначений суб`єктний склад, а здебільшого предмет спору.

Так, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

У даній конкретній цивільній справі спір виник, у зв`язку з тим, що з метою проведення реконструкції офісного центру в житловий будинок ОСОБА_3 звернулась до Білгород-Дністровської міської ради з заявою про зміну цільового призначення земельної ділянки для проведення реконструкції, на підставі чого було ухвалено рішення Білгород-Дністровської міської ради від 27.12.2012 року за № 492-VІ, яким було внесено зміни в п.1.10 попереднього рішення, а саме: передано ФОП ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,3889 га в оренду на 25 років для реконструкції адміністративної будівлі в житловий будинок зі зміною цільового призначення для будівництва житлового будинку та гаражів з прибудинковою територією.

На підставі цього рішення у 2013 році ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою, виготовлений ТОВ "Констант ЮГ-Сервіс" щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 25 років ФОП ОСОБА_3 для реконструкції адміністративної будівлі в житловий будинок зі зміною цільового призначення для будівництва житлового будинку та гаражів з прибудинковою територією за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний проект пройшов усі необхідні погодження і був наданий на затвердження до Білгород-Дністровської міської ради. Але Білгород-Дністровська міська рада наполягала на виготовлені проекту землеустрою ще й за попереднім рішенням 2009 року, що ОСОБА_3 було виконано.

На підставі вищевикладеного, сторона позивача просить визнати недійним Договір оренди земельної ділянки для обслуговування офісного центру, укладений між ОСОБА_3 та Білгород-Дністровською міською радою 19.02.2015 року зі скасування рішення про державну реєстрацію права оренди.

Таким чином, спір у справі не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, з огляду на що клопотання представника відповідача у цій частині також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.19, 255, 260-261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу, включається до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складений 29 вересня 2025 року.

Суддя: