КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 357/6358/24
провадження № 22-ц/824/2671/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Нестройного Олександра Григоровича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2024 року в складі судді Кошель Б. І.,

встановив:

18.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.03.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики № 6246514 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідно до п. 2 договору кредиту кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 7 926 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики.

Сторони визначили, що строк позики (строк договору) складає 18 днів, із відповідною Базовою процентною ставкою 1,60% в день та розміром акційних процентів 0,64% в день.

Сторонами визначено, що розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки договору) складають 2,70% в день.

Кредитодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 7 926 грн строком на 18 днів, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами згідно з умовами цього договору.

У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту, заборгованість ОСОБА_1 за договором станом на 27.10.2020 (дата відступлення права вимоги) становить 12 954,26 грн, яка складається з :

- заборгованості за основним боргом - 7 926 грн;

- заборгованості за нарахованим та несплаченими базовими процентами - 1 065,26 грн;

- заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 3 963 грн.

Зазначало, що 10.07.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу №10072020.

27.10.2020 між сторонами за договором факторингу підписано Реєстр прав вимоги №108, за умовами якого право вимоги за договором позики № 6246514 від 06.03.2020 перейшло до ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Позивач вправі здійснити нарахування 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення з 27.10.2020 по 23.02.2022, що складає: 3% річних - 516,40 грн; інфляційні втрати - 1801,99 грн.

З огляду на викладене, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в розмірі 15 272,64 грн.

Також просило відшкодувати судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за договором позики № 6246541 від 06.03.2020 в розмірі 10 764,14 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 134,14 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, всього 17 898,28 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики від 06 березня 2020 року № 6246514, за яким відповідачем отримано грошові кошти в сумі 7 926 грн, проте останній не виконав взятого на себе зобов`язання з їх повернення у визначений договором строк, що призвело до виникнення заборгованості.

Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7 926 грн, по нарахованим та несплаченим базовим процентам - 1 065,26 грн, а також 3% річних в сумі 358,29 грн та інфляційних втрат в сумі 1 414,49 грн за користування цими коштами за період з 27.10.2020 по 23.02.2022, всього на загальну суму 10 764,14 грн.

Заяву відповідача про застосування строків позовної давності до заявлених вимог відхилено, оскільки позивачем не пропущено позовну давність щодо платежів, строк виконання який відповідно до у мов договору настав в період, починаючи з 20.03.2020 року.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також виходячи з принципу розумності, пропорційності, реальності суд першої інстанції вважав за необхідне компенсувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

31.08.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Нестройний О. Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованості в розмірі 10 764, 14 грн та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Вважає оскаржуване рішення необґрунтованим внаслідок неповноти та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що позивач при нарахуванні трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 27.10.2020 по 23.02.2022, виходив з суми 12 954,26 грн, яка включає в себе основну суму боргу в розмірі 7 926 грн, заборгованість за нарахованими базовими процентами в розмірі 1 065,26 грн та заборгованість за нарахованими процентами на прострочену позику в розмірі 3 963,00 грн.

Проте, такий порядок обчислення суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12 березня 2018 року по справі № 914/712/16, згідно якої базою (основою) для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Тобто нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат має здійснюватися з основної суми боргу - 7 926 грн, відсотки з цієї суми - 315, 84 грн, збитки від інфляції - 1 246,99 грн.

Обчисливши суму трьох процентів річних -358,29 грн та інфляційний втрат -1 414,59 грн за період з 27.10.2020 по 23.02.2022 виходячи з суми 8 991,26 грн, суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 березня 2018 року по справі №914/712/16.

Оскільки строк виконання обов`язку за договором сплив 20.03.2023, а позивач звернувся до суду з позовом лише 17.04.2024, позивачем пропущено строк позовної давності по заявленим вимогам.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України в редакції, що діяла на час відкриття апеляційного провадження, передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.03.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики №6246514 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідно до п. 2 договору кредиту кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 7 926 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики.

Сторони визначили, що строк позики (строк договору) складає 18 днів, із відповідною Базовою процентною ставкою 1,60% в день та розміром акційних процентів 0,64% в день.

Сторонами визначено, що розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки договору) складають 2,70% в день.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем факт отримання останнім в позику грошових коштів в сумі 7 926 грн, які повернуто не було. Відповідачем також не сплачувались відсотки за користування вказаними коштами.

10.07.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу №10072020, за яким до останнього перейшло право вимоги за договором позики № 6246514 від 06.03.2020.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованість відповідача становить 15272,64 грн та складається з :

- заборгованості за тілом кредиту - 7 926 грн;

- заборгованості за процентами - 1 065,26 грн;

- заборгованості за процентами на прострочену позику - 3 963 грн;

- 3% річних - 516,40 грн;

- інфляційні втрати - 1 801,99 грн.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19 та № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591 цс 18. Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148 св 18, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач не виконав грошового зобов`язання з повернення суми кредиту в розмірі 7 926 грн та процентів, нарахованих в межах строку кредитування (до 19.03.2020) в сумі 1 065,26 грн, суд першої дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стягнення в судовому порядку інфляційних нарахувань за період з 27.10.2020 по 23.02.2022 як на суму основного боргу, так і на вказані відсотки.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 914/712/16, в якій зазначено, що базою (основою) для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами статті 625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Апеляційний суд вважає, що зазначене судове рішення Верховного Суду є нерелевантним до правовідносин, які склалися у справі, яка переглядається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

У зв`язку із викладеним апеляційний суд погоджується з висновками районного суду щодо визначення базової суми для обчислення сум, визначених статтею 625 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині пропущення позивачем строку позовної давності.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до пункту 2 договір позики № 6246514, що укладено між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , кредит у розмірі 7 926,00 грн надається строком на 14 днів, тобто до 20.03.2020.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (530-ІХ від 17 березня 2020 року), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Зазначений Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, врахувавши, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 20 березня 2023 року, при цьому, у вказаний період на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звернувся до суду із позовом у межах продовженого Законом строку позовної давності, суд першої інстанції правильно застосував положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (530-ІХ від 17 березня 2020 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нестройного Олександра Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2024 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук