_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/621/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути солідарно з громадянина України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Котовським МРВ УМВС України в Одеській області 25.06.2005р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та громадянина Молдови ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 07.09.2001 р., адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 21.06.2000 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) заборгованість, що виникла на підставі Договору відступлення права вимоги № 1 від 03.03.2019 р. та Договору поруки від 03.03.2019 р., у розмірі 12 000 000 (дванадцять мільйонів) доларів США; стягнути на користь громадянина України ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору, у розмірі: 7570,00 грн. з ОСОБА_2 та 7570,00 грн. з громадянина Молдови ОСОБА_3 .

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2024 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В.

Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 06.11.2024 року прийнято дорозгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження.

20.01.2025 року на електронну адресу Київського районного суду м.Одеси від представника відповідача громадянина ОСОБА_4 адвоката Вечерової Євгенії Миколаївни надійшла заява про визнання позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.04.2025 року було відмовлено у прийнятті визнання позову представником відповідача громадянина ОСОБА_4 адвокатом Вечеровою Є.М., підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

04.09.2025 року до Київського районного суду м.Одеси від позивача ОСОБА_1 , відповідача Підгородинського О.Л., представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Вечерової Є.М. надійшла спільна заява сторін про укладення мирової угоди та мирова угода від 29.09.2025 року.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 25.09.2025 рокуу задоволенні спільної заяви позивача ОСОБА_1 , відповідача Підгородинського О.Л., представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Вечерової Є.М. про затвердження мирової угоди було відмовлено, підготовче судове засідання закрито.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, в його інтересах з`явився адвокат Черненко М.О., який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, в його інтересах з`явилась адвокат Вечерова Є.М., яка позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Джулай М.В. до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, через канцелярію суду надав заяву, якою просив проводити розгляд справи без його участі, не заперечував проти затвердження мирової угоди, послався на те, що перебуває у відрядженні, проте на підтвердження причин неявки до суду не надав будь-яких підтверджуючих документів.

У судовому засіданні, призначеному на 01.04.2025 року відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Джулай М.В. надали суду пояснення, якими позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили задовольнити.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного.

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається із позовних вимог, 03.03.2019 року між громадянином України ОСОБА_1 (первісний кредитор), громадянином України ОСОБА_2 (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Омега Груп»(боржник), з офісом у Республіці Молдова, м.Кишинев, в особі Директора Топоровського С.Й., укладено Договір № 1 відступлення права вимоги./а.с.8/

Пунктом 1.1 вищевказаного Договору про відступлення права вимоги встановлено, що первісний кредитор ОСОБА_1 передає, а новий кредитор ОСОБА_2 приймає право вимоги боргу первісного кредитору до боржника ТОВ «Омега груп», яке виникло у первісного кредитора ОСОБА_1 на підставі Контракту № 23 від 05.02.1993 р. (зі всіма змінами та додатками до нього) та Контракту №14 від 20.02.1990 р. (зі всіма змінами та додатками до нього), далі за текстом - «Основний договір», або «Основні договори», або «Основне зобов`язання». Новий кредитор ОСОБА_2 , у свою чергу, зобов`язаний розрахуватися з ОСОБА_1 за здійснене ним відступлення права вимоги, сплативши йому грошові кошти у розмірі, визначеному сторонами Угоди порядок взаєморозрахунків за цим Договором. (Додаток № 2 до цього Договору).

Відповідно п.1.2 Договору № 1 про відступлення права вимоги від 03.03.2019 року зазначено, що документи, які підтверджують права вимоги первісним кредитором у боржника складають повернення за основними договорами боргу на загальну суму 18 000 000 доларів США, а також відсотків, санкцій за прострочення платежів тощо, передаються первісним кредитором новому кредитору за Актом приймання-передачі документів, що підтверджують наявність у боржника боргу перед первісним кредитором (Додаток № 1 до цього Договору)./а.с.8/

При цьому, позивач акцентує увагу, що право вимоги боргу виникло на підставі Контракту № 23 від 05.02.1993 р. та Контракту №14 від 20.02.1990 р. та у подальшому перейшло ОСОБА_1 згідно Договору відступлення права вимоги № 13/11 від 13.11.2018 р. від громадянина Молдови ОСОБА_6 , у якого, у свою чергу, право вимоги боргу за Основними договорами виникло на підставі Договору про відступлення права вимоги № 11 від 01.02.1999 р. та Договору про відступлення права вимоги № 7 від 01.02.1999 р./а.с.22/.

До позову додано Додаток № 1 до Договору № 13/11 з відступленням права вимоги від 13.11.2018 року - Акт приймання-передачі документів, що підтверджують наявність боргу у боржника від 13.11.2018 року, яким також вказано, що первісний кредитор гр.Молдови ОСОБА_6 передає новому кредитору ОСОБА_1 усі документи, які підтверджують наявність боргу у боржника ТОВ «Омега Груп» перед первісним кредитором ОСОБА_6 на загальну суму 18 000 000 доларів США, та передає оригінали Контракту №14 від 20.02.1990 р. та Контракту № 23 від 05.02.1993 р./а.с.27/

До позову додано Додаток № 2 до Договору № 13/11 з відступленням права вимоги від 13.11.2018 року Угода про взаєморозрахунки до Договору відступлення права вимоги №13/11 від 13.11.2018 року, у п.1 якої зазначено, що за відчужені (відступлені) первісним кредитором права вимоги за Договором № 13/11 від 13.11.2018 року новий кредитор ОСОБА_1 сплачує первісному кредитору ОСОБА_7 суму (з урахуванням дисконту) у розмірі 1491,56465628 ВТС (Bitcoin), що станом на 13.11.2018 року еквівалентно 9 589 567,49 доларів США, шляхом передачі електронного гаманця та Seed-фрази для доступу до нього новим кредитором./а.с.33/.

До позову додано Додаток № 3 до Договору № 13/11 з відступленням права вимоги від 13.11.2018 року - Акт виконаних робіт від 13.11.2018 року, з якого вбачається, що первісний кредитор ОСОБА_7 отримав від нового кредитору ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 1491,56465628 ВТС (Bitcoin), що станом на 13.11.2018 року еквівалентно 9 589 567,49 доларів США, через електронний гаманець. Підписанням цього Акту у сторін відсутні будь-які претензії./а.с.35/.

До позову також додано Акт звірки взаєморозрахунків від 13.11.2018 року, укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та боржником «Омега Груп», з якого вбачається, що заборгованість боржника перед первісним кредитором ОСОБА_7 складає суму 10 000 000 доларів США, вважається погашеною. У боржника виникає (формується) кредиторська заборгованість перед новим кредитором ОСОБА_1 в сумі 10 000 000 доларів США на підставі Контракту № 14 від 20 лютого 1990 року, а також Договору відступлення права вимоги № 13/11 від 13.11.2018 року. Заборгованість боржника перед первісним кредитором ОСОБА_7 у розмірі 8 000 000 доларів США, яка виникла на підставі Контракту № 23 від 05.02.1993 року, а також Договору про відступлення права вимоги № 11 від 11.02.1999 року, вважається погашеною. У боржника виникає (формується) кредиторська заборгованість перед новим кредитором ОСОБА_1 в сумі 8 000 000 доларів США на підставі Контракту № 23 від 05 лютого 1993 року, а також Договору відступлення права вимоги № 13/11 від 13.11.2018 року.

Таким чином, загальна заборгованість боржника перед новим кредитором ОСОБА_1 складає 18 000 000 доларів США./а.с.37-38/

У позові також зазначено, що з метою виконання своїх зобов`язань за Договором відступлення права вимоги, 03.03.2019 року ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 усі документи, що підтверджують наявність боргу ТOB «Омега груп» перед позивачем, на підставі відповідного акту приймання-передачі документів, підтверджуючих наявність вказаного боргу, який є невід`ємною частиною Договору відступлення права вимоги.

Зокрема, в Акті приймання передачі документів від 03.03.2019 року, як Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 1 від 03.03.2019 року, вказано про передачу ОСОБА_2 оригіналу Контракту №14 від 20.02.1990 року та оригіналу Контракту № 23 від 05.02.1993 року, які фактично є первісними документами, на підставі яких у подальшому виникли зобов`язання між сторонами.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі п.1 Угоди про взаєморозрахунки до Договору відступлення права вимоги № 1 від 03.03.2019 р., зобов`язався сплатити позивачу за відступлення йому прав вимоги боргу з ТОВ «Омега груп» за Основними договорами (контрактами), грошові кошти в сумі 12 000 000 (дванадцять мільйонів) доларів США у термін до 25.12.2023 року. Вказана сума різниться з сумою, зазначеною у Договорі відступлення права вимоги № 1 від 03.03.2019 року в розмірі 18 000 000 доларів США.

Представник позивача вказує, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання в порядку та на умовах Договору відступлення права вимоги та Угоди про взаєморозрахунки до Договору відступлення права вимоги № 1 від 03.03.2019 р., укладеної 03.03.2019 р. між ними, не виконав та не здійснив до 25.12.2023 р. оплату грошових коштів за відступлення права вимоги, що стало підставою звернення позивача із цим позовом до суду.

Також, із позову вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_2 перед позивачем, 03.03.2019 р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_4 , було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_5 поручився перед позивачем ОСОБА_1 за виконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_2 , які виникли у нього на підставі Договору відступлення права вимоги.

Пунктом З Договору поруки, а також гарантійним листом відповідача ОСОБА_3 від 03.03.2019 р. передбачено, що поручитель, у випадку не виконання ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором відступлення права вимоги (про що позивач зобов`язаний повідомити поручителя не пізніше 26.12.2023р), зобов`язується виконати за відповідача ОСОБА_2 його зобов`язання, не пізніше 31.12.2023 р., а саме сплатити позивачу ОСОБА_1 - 12 000 000 (дванадцять мільйонів) доларів США шляхом передачі зазначених готівкових грошових коштів Позивачу за адресою: АДРЕСА_4 , або іншим, не забороненим чинним законодавством України, способом, завчасно погодженим Сторонами.

Також, із вказаного Гарантійного листа вбачається, що ОСОБА_5 додатково повідомляє, що необхідні для виконання зобов`язання грошові кошти є в наявності на відкритих на його ім`я банківських розрахунках в Ізраїлі та зазначає реквізити./а.с.55/

Пунктом 5.4 Договору відступлення права вимоги встановлено, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 його зобов`язань перед позивачем, між ОСОБА_2 , позивачем та третьою особою може бути укладений відповідний договір поруки.

При цьому сторони домовились, що у випадку укладення такого договору поруки та виникнення у позивача будь-яких претензій до відповідача ОСОБА_2 щодо невиконання чи неналежного виконання ним зобов`язань за цим Договором, поручителя може представляти інша особа, з якою поручителем відповідача 1 буде укладений відповідний договір доручення в порядку та на умовах, передбачених главою 68 Цивільного кодексу країни, а також видана відповідна довіреність до такого договору доручення.

У такому випадку, ОСОБА_8 зобов`язується невідкладно повідомити позивача про укладення такого договору доручення з поручителем, повідомити позивачу відомості та контакти повіреного, а також, на вимогу позивача, надати копію такого договору доручення та відповідної довіреності.

Крім того, сторони домовились, що у випадку порушення ОСОБА_2 своїх зобов`язань за цим Договором, позивач залишає за собою право вимагати (в т.ч. і в судовому порядку) виконання його умов як безпосередньо від відповідача 1, так і від його поручителя або представника (повіреного) поручителя, на власний розсуд.

Так, 03.03.2019 р. позивачу під підпис надане повідомлення від ОСОБА_5 про те, що між ним та громадянкою України ОСОБА_9 , укладений Договір доручення № 03/03 від 03.03.2019 р. (а також видана довіреність), відповідно до умов якого ОСОБА_9 може представляти інтереси відповідача ОСОБА_5 за вищевказаним Договором поруки.

Як вбачається із позову, у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за Договором відступлення права вимоги, а також з метою виконання позивачем зобов`язання щодо повідомлення поручителя про порушення відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань, повіреному поручителя - громадянці ОСОБА_9 , 26.12.2023 року вручено Повідомлення про невиконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_8 за Договором відступлення права вимоги із вимогою виконати перед позивачем усі зобов`язання відповідача 1, за виконання яких поручився відповідач ОСОБА_5 , а саме здійснити оплату позивачу грошових коштів за відступлене відповідачу ОСОБА_8 право вимоги в сумі 12 000 000 (дванадцять мільйонів) доларів США шляхом передачі зазначених готівкових грошових коштів позивачу за адресою: АДРЕСА_4 , не пізніше 31.12.2023 року. Зазначене повідомлення вважається отриманим відповідачем ОСОБА_5 на підставі п. 5 Договору поруки.

Представник позивача зазначає, що станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою, зобов`язання відповідачів перед позивачем не виконано, тому у позивача є достатні правові підстави вимагати виконання зобов`язання відповідачами шляхом стягнення грошових коштів у розмірі 12 000 000 (дванадцять мільйонів) доларів США в солідарному порядку з відповідачів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, форма правочину про заміну кредитора повинна відповідати формі первісного договору, який було покладено в основу виникнення зобов`язань, якщо первісний договір (в даному випадку контракт) був посвідчений нотаріально та зареєстрований, то договір відступлення права вимоги також має бути нотаріально посвідчений та зареєстрований в такому ж порядку.

Нормами ЦК України не передбачено відступлення права вимоги в неіснуючих зобов`язаннях, як і не передбачено вчинення правочинів щодо відступлення права вимоги за відсутності правочинів, з яких би виникали зобов`язання із таким правом вимоги.

За умовами Договору № 1 відступлення права вимоги від 03.03.2019 року вартість відступленого права вимоги за Договором визначено сторонами на загальну суму 18 000 000 доларів США, а також відсотків, санкцій за прострочення платежів тощо (п.1.2 Договору), але у подальшому у Договорі у графі «Права, обов`язки сторін» сума за відступлене право вимоги складає 12 000 000 доларів США, які необхідно сплатити готівковими грошовими коштами, у термін до 25.12.2023 року.

Проте, позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів надав Договір № 1 відступлення права вимоги від 03.03.2019 року без його невід`ємної частини на підставі чого виникло зобов`язання Контракту № 14 від 20.02.1990 року та Контракту № 23 від 05.02.1993 року, зі всіма змінами та додатками до них, тобто «Основне зобов`язання». Тобто, суд не мав можливості проаналізувати умови Контрактів, перевірити сторони контрактів, загальну вартість зобов`язання, у випадку часткового погашення заборгованості, встановити реальну вартість боргу, його перехід, підтвердженого належними доказами його оплати.

При цьому, суд звертає увагу, що на підставі Акту приймання-передачі документів, підтверджуючих наявність боргу від 03.03.2019 року оригінали Контракту № 14 від 20.02.1990 року та Контракту № 23 від 05.02.1993 року, зі всіма змінами та додатками до них, були передані новому кредитору ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі та позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Судом встановлено, що усі договори, акти, угоди, доручення, які є додатками до позову, укладені простою письмовою формою, без нотаріального посвідчення, що не заборонено приписами закону, оскільки відсутня законодавча вимога щодо нотаріального посвідчення для такого договору, простої письмової форми є достатньо.

Однак, суд звертає увагу на той факт, що сторонами численних договорів та угод були не лише позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , але і інші фізичні та юридичні особи, зокрема - Товариство з обмеженою відповідальністю «Омега Групп» з офісом в Республіці Молдова, м.Кишинев, в особі директора Топоровського С.І., Фірма Tekar LTD Company Israel в особі президента С.Терновського; Фірма R.A.S.A Import-Export USA в особі президента Р.Залезник; громадянин Молдови ОСОБА_7 .

Проте, суд не має можливості ідентифікувати вказаних юридичних та фізичних осіб, їх повноваження, підписи, печатки та реальну суму заборгованості, оскільки в матеріалах справи є документи, що борг періодично сплачувався різними сумами та валютами (5,8,10 мільйонів доларів та частково у розмірі 1491,56465628 ВТС (Bitcoin), що станом на 13.11.2018 року еквівалентно 9 589 567,49 доларів США, шляхом передачі електронного гаманця та Seed-фрази для доступу до нього новим кредитором). Із пояснень представника позивача, фактично усі договори укладались в Молдові, чи існує та зареєстровано ТОВ «Омега Груп» в реєстрі юридичних осіб, чи сплачувались податки, яким чином було легалізовано грошові кошти, докази оплати заборгованості у хронологічному порядку між сторонами договорів та інше.

Суд зауважує, що договір відступлення права вимоги не є самостійним договором, а предметом певного первісного основного договору, на підставі якого між сторонами виникають зобов`язання, по вказаній справі це два Контракта.

Вищевказане позбавляє суд можливості перевірити обґрунтованість доводів позовної заяви та встановити наявність різниці між реальною ціною грошової вимоги і ціною передбаченою в договорі (контрактах), право вимоги за яким передається.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову та зокрема у підготовчому судовому засіданні було надано заяву представником відповідача ОСОБА_5 про визнання позовних вимог у повному обсязі до судового розгляду, проте ухвалою суду від 01.04.2025 року було відмовлено у прийнятті визнання позову та закрито підготовче провадження.

Із пояснень відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_5 , наданих у судовому засіданні, останні визнали позовні вимоги у повному обсязі та підготували заяву про затвердження мирової угоди, проте ухвалою суду від 25.09.2025 року було відмовлено у задоволенні спільної заяви позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Вечерової Є.М. про затвердження мирової угоди.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі, якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Суд зазначає, що із пояснень сторін вбачається, що між сторонами не існує спору, принаймні на час розгляду справи у суді, про що свідчать заява про визнання позову та заява про затвердження мирової угоди, вказане питання може бути вирішено на підставі цивільно-правової угоди, оформленої нотаріально, та не потребує врегулювання судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 та ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд відмовляє у стягненні боргу за договором відступлення, тому що позивач не надав первісний договір та не зміг ідентифікувати сторони, оскільки договір відступлення права вимоги (цесія) передає боргові зобов`язання від одного кредитора до іншого. Без первісного договору та чіткого визначення сторін неможливо встановити, хто саме передав право вимоги та хто є законним правонаступником боргу, суть та вартість первинного зобов`язання.

Вищевказані обставини (умови та вартість контрактів) мають суттєве значення для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі, а тому повинні бути дослідженні в ході розгляду справи.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що, на його думку, підтверджують вказані обставини, але разом з тим, не надав до суду для підтвердження копію Контракту № 14 від 20.02.1990 року та Контракту № 23 від 05.02.1993 року, зі всіма змінами та додатками до них. Будь-яких заяв чи клопотань щодо цього доказу позивач до суду не подав, зокрема нічого не вказав про причини через, які цей доказ не може бути поданий ним разом із позовною заявою.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, проте у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131, 141, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 13,15,16, 512, 513,525, 526, 530, 554, 612, 629 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29 вересня 2025 року

Суддя М. В. Гниличенко