Справа № 752/8357/25
Провадження № 2/752/5533/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Банк Форвард", в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Форвард", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", про визнання кредитних зобов`язань припиненими, визнання частково недійсним договору, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Акціонерного товариства "Банк Форвард" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Форвард", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", про визнання кредитних зобов`язань припиненими, визнання частково недійсним договору.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20 вересня 2010 року між позивачкою та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», було укладено договір про споживчий кредит на купівлю товару, мобільного телефону Samsung. В цей же день, між позивачкою та ПАТ «Банк Русский Стандарт» було укладено кредитний договір №85256635 на суму 914,54 грн, до якого відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Зазначає, що всю суму за вказаним кредитом вона погасила 22 березня 2011 року та кредитний договір був закритий.

Того ж дня, між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт» було укладено договір банківського обслуговування №85256798, укладений шляхом акцепту банком оферти та їй відкрито рахунок № НОМЕР_2 і випущено платіжну картку № НОМЕР_3 , строком дії 01 квітня 2013 року. АТ Банк Форвард, який є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт», надав їй відповідь від 30.03.2021, відповідно до якої 22.03.2011 вказаний рахунок і договір банківського обслуговування були закриті.

З будь-якими пропозиціями після закінчення спливу строку дії картки, позивач до банку не зверталась, однак 01 квітня 2013 року засобами поштового зв`язку нею отримано пластикову картку з новим строком дії- до грудня 2015 року. З супровідного листа їй стало відомо, що банківська картка випущена в межах дії договору №88339190.

Зазначає, що у період з жовтня 2011 року по травень 2021 року нею сплачено на погашення кредиту 84 596,82 грн, хоча розмір кредиту складав 10 350 грн, однак банком не надано їй документів на підтвердження погашення заборгованості за договором.

Натомість ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", не визнає того факту, що зобов`язання позивачем виконані в повному обсязі та продовжують надсилати їй смс-повідомлення з погрозами, а також вимоги щодо необхідності сплатити борг у розмірі 56 944,13 грн.

Факт відсутності заборгованості підтверджується висновком експерта від 05 липня 2021 року.

Крім того, зазначає, що оскільки на момент відступлення вимоги, зобов`язання вже було припиненим, у зв`язку з повним виконанням, отже до набувача не перейшло право вимоги за кредитним договором.

Також вказує, що банк надіславши їй вимогу про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання зобов`язання, до 27 червня 2021 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд:

визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за договором №88339190 від 28 березня 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», з 27 червня 2021 року, у зв`язку з належним виконанням;

визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року, укладений між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в частині передачі права вимоги за договором №88339190 від 28 березня 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», внесеного до Реєстру прав вимоги боржників, який є додатком до договору.

Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Витребувано у ТОВ "ФК "Кредит-Капітал": належним чином засвідчені копії документів, які були надані АТ "Банк Форвард" під час укладення Договору №GL1N426202/1 від 25.07.2024 "про відступлення прав вимоги" (факторингу)", укладений між Акціонерним товариством "Банк Форвард" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансовою Компанією "Кредит -Капітал" на підтвердження наявності кредитної заборгованості у позичальника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) станом на 25.07.2024; належним чином засвідчену копію Договору №GL1N426202/1 від 25.07.2024 "про відступлення прав вимоги" (факторингу)" укладений між Акціонерним товариством "Банк Форвард" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансовою Компанією "Кредит-Капітал".

Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті.

Відповідачами АТ "Банк Форвард" та ТОВ "Фінансовою Компанією "Кредит-Капітал" копію ухвали отримано в електронному кабінеті 02 травня 2025 року, однак правом на подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались.

Крім того, відповідач ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" не виконало ухвалу суду в частині витребування доказів.

Згідно з вимогами ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 вересня 2010 між позивачкою та ПАТ «Банк Русский Стандарт» було укладено договір банківського обслуговування, до якого відкрито рахунок № НОМЕР_2 . В рамках договору випущена платіжна картка НОМЕР_3 . 02 серпня 2016 року рахунок та договір були закриті.

Того ж дня між позивачкою та ПАТ «Банк Русский Стандарт» було укладено кредитний договір №85256635, на підставі якого позивачці відкрито рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого банк надав позивачці кредит у розмірі 914,54 грн. 22 березня 2011 року заборгованість за договором була погашена та кредитний договір був закритий.

Того ж дня, 20 вересня 2010 року, позивач звернулася до ПАТ «Банк Русский Стандарт» із заявою про укладення договору про надання та використання платіжної картки, яка була схвалена банком 28 березня 2011 року та з позивачкою було укладено договір №88339190, з відкриттям рахунку НОМЕР_8, з 16 жовтня 2018 року номер рахунку змінено на НОМЕР_5 , з 24 серпня 2019 року номер рахунку змінено на НОМЕР_6 та банк надав у користування позивачки платіжну картку № НОМЕР_7 .

Вказані обставини підтверджені листом начальника Управління клієнтського обслуговування та телемаркетингу АТ «Банк Форвард» І.В. Трохименком (а.с.30-32, т.1).

Інші докази зі сторони відповідача відсутні.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 599-609 ЦК України, підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

Внаслідок здійснення банком у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку у клієнта виникла заборгованість перед банком.

«Банк Форвард» направив ОСОБА_1 рахунок-виписку за договором 88339190 від 28 березня 2011 року, з вимогою погасити черговий платіж в сумі 4089,13 грн, в строк до 28.03.2021, загальний розмір заборгованості зазначено 48 657,62 грн (а.с.41).

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме належним чином засвідчені копії документів, які були надані АТ "Банк Форвард" під час укладення Договору №GL1N426202/1 від 25.07.2024 "про відступлення прав вимоги" (факторингу)" на підтвердження наявності кредитної заборгованості у позичальника - ОСОБА_1 ; належним чином засвідчену копію Договору №GL1N426202/1 від 25.07.2024 "про відступлення прав вимоги" (факторингу)", укладеного між Акціонерним товариством "Банк Форвард" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансовою Компанією "Кредит-Капітал".

Дане клопотання було задоволене судом, однак ухвала суду станом на момент ухвалення даного рішення банком не виконана.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до ч. 10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищевказані норми процесуального права, зважаючи на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та невиконання ухвали суду про витребування доказів, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними в ній доказами поданими стороною позивача.

До позовної заяви позивачем надано висновок судового експерта Бочкарьова Д.О. від 05 липня 2021 року №163/1. З указаного висновку вбачається, що за результатом проведеного дослідження наданих документів, з урахуванням внесених коштів ОСОБА_1 за даними касових квитанцій за період з 19 жовтня 2011 року по 28 травня 2021 року, не підтверджується зазначена у рахунку-виписці по рахунку НОМЕР_6 в гривні та інших рахунках, пов`язаних з договором №88339190 від 28 березня 2011 року, за період з 28 січня 2021 року по 01 березня 2021 року, сума повної заборгованості (з урахуванням процентів, плат та комісій) ОСОБА_1 перед АТ «Банк Форвард», що є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт», станом на 01 березня 2021 року в розмірі 48 657,62 грн (а.с.73-81, т.2).

Зокрема експертом встановлено, що за період з 28 березня 2011 року по 10 березня 2021 року сума видачі ОСОБА_1 коштів складає 10 350,00 грн. Різниця між загальною сумою видачі коштів з сумою виданих готівкових коштів складає 80 554, 50 грн. Сума надходжень коштів складає 84 044,92 грн, в тому числі за призначенням: виплата комісійної винагороди в сумі 3 395,57 грн; внесення коштів з призначенням платежу - «поповнення рахунку», в розмірі 80 649,35 грн. При цьому, списання коштів здійснено в сумі 164 740, 19 грн, з яких: сплата страхової премії в сумі 23 379,88 грн, сплата відсотків в сумі 85 319,87 грн, сплата СМС комісії в сумі 200,00 грн, сплата РКО в сумі 2 766,18 грн, сплата прострочки в сумі 5421,71 грн, сплата погашення в сумі 46 962,93 грн, сплата за виписку в сумі 40,00 грн, сплата за випуск картки 25,00 грн, сплата комісії за видачу готівки в сумі 564,05 грн., сплата за надлімітну заборгованість в сумі 60,57 грн. Різниця між сумою списання та сумою надходжень коштів становить 80 695,24 грн.

Також експертом зазначено, що з наданого на дослідження договору страхування від нещасних випадків №85256635 від 20 вересня 2010 року встановлено, що термін його дії до 24:00 год. 21 березня 2011 року, ув`язку з чим, списання коштів в сумі 23 379,88 грн за сплатою страхових премій документально не підтверджено.

Відповідачами жодним чином не спростовано наданого позивачкою вищевказаного висновку експерта, тому суд вважає за можливе прийняти цей висновок як належний доказ у даній справі.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачем доведено, а матеріалами справи підтверджено відсутність заборгованості перед банком за кредитним договором станом на 01 березня 2021 року в розмірі 48 657,62 грн.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 28 березня 2011 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та АТ «Банк Форвард» укладено договір про відступлення права вимоги за договором №88339190, боржник - ОСОБА_1

25 липня 2024 року між АТ «Банк Форвард» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №GL1N426202/1, боржник - ОСОБА_1 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 (провадження № 12-45гс22) зазначено, що: «Вади предмету договору, у тому числі його відсутність у продавця, не можуть впливати на дійсність договору. Це правило застосовується до всіх договірних зобов`язань. Наприклад, не впливає на дійсність договору невиконання продавцем свого обов`язку передання товару покупцеві, оскільки цей товар не було продавцю поставлено своєчасно; відсутність у виконавця робіт належного досвіду для виконання роботи, про яку домовились сторони, тощо. У свою чергу, з норми статті 514 ЦК України про дійсну вимогу як предмет договору не може слідувати висновок про недійсність договору про відступлення права вимоги. У цій статті йдеться лише про перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ця норма не встановлює наслідків відчуження недійсної вимоги (зокрема, і у вигляді недійсності договору).

Натомість такі наслідки встановлюються статтею 519 ЦК України - однак не у вигляді недійсності договору про відступлення права вимоги, а у вигляді відповідальності первісного кредитора перед новим (як у випадку невиконання обов`язку продавця перед покупцем). У розумінні положень статті 519 ЦК України недійсною є вимога, яка не має правової підстави: зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що норми про правочини та сторони зобов`язання належать до різних інститутів цивільного права.

Норми статей 512-514 ЦК України, встановлюючи підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), не визначають вимог до змісту правочину про заміну кредитора. Загалом глава 47 "Поняття зобов`язання. Сторони зобов`язання" ЦК України не регулює договірні відносини (хоча зміна суб`єктного складу зобов`язання може відбуватися на підставі правочину (договору)). Натомість у главі 47 ЦК України для цілей регулювання саме динаміки суб`єктного складу зобов`язання (а не договірних відносин між сторонами зобов`язання) законодавець встановлює правила, спрямовані на запобігання можливому порушенню прав та інтересів як кредиторів, так і боржників при заміні іншої сторони зобов`язання. У статті 519 ЦК України міститься правило щодо розподілу ризиків між первісним та новим кредитором: 1) первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги; 2) первісний кредитор не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Недійсність переданої вимоги, про яку йдеться в статті 519 ЦК України, не може ототожнюватися із недійсністю правочину в розумінні норм розділу IV "Правочини. Представництво" ЦК України. Законодавець не пов`язує питання дійсності / недійсності правочину про заміну кредитора із дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору, і безпосередньо визначає правовий наслідок передачі права вимоги, якого не існує.

Натомість за прямою вказівкою статті 519 ЦК України первісний кредитор відповідає за недійсність вимоги перед новим кредитором. У випадку відступлення недійсної вимоги договір, на підставі якого мало бути здійснене таке відступлення, не виконується первісним кредитором, оскільки розпорядчий ефект не настає з огляду на відсутність у первісного кредитора права, що підлягає передачі.

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що договір про відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним у випадку наявності відповідної правової підстави. Наприклад, якщо такий договір укладено під впливом помилки (частина перша статті 229 ЦК України), обману (частина перша статті 230 ЦК України), насильства (частина перша статті 231 ЦК України) тощо.

Як зазначено вище, той факт, що первісний кредитор передає новому кредитору вимогу, яка припинилася, є підставою для відповідальності первісного кредитора перед новим кредитором, а не підставою недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога".

В межах даної справи судом встановлено, що на момент відступлення АТ «Банк Форвард» права вимоги на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в частині передачі права вимоги за кредитним договоромукладеним з ОСОБА_1 , зобов`язання боржника ОСОБА_1 вже було припиненим, у зв`язку з належним виконанням.

Отже, на момент передачі прав новому кредитору в частині вимоги до ОСОБА_1 , в останньої були відсутні будь-які зобов`язання перед АТ «Банк Форвард», тому передача новому кредитору вимоги, яка припинилася, є підставою для відповідальності первісного кредитора перед новим кредитором, а не підставою пред`явлення боржником позову про недійсність відповідного договору, за яким була передана така вимога.

Таким чином, належним та достатнім способом захисту прав ОСОБА_1 в даній справі є саме визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за договором №88339190 від 28 березня 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», у зв`язку з належним виконанням, тому в задоволенні вимоги про визнання договору про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року, укладений між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в частині передачі права вимоги за договором №88339190 від 28 березня 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», слід відмовити.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволений частково, то з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню по 605,60 грн судового збору з кожного.

Керуючись ст. ст. 7,247,249, 265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Банк Форвард" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Форвард", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", про визнання кредитних зобов`язань припиненими, визнання частково недійсним договору, задовольнити частково.

Визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за договором №88339190 від 28 березня 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк Форвард», з 27 червня 2021 року, у зв`язку з належним виконанням.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Форвард на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство "Банк Форвард" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Форвард", , місцезнаходження: м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.17.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд1, корп.28.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2025 року.

Суддя А.В. Слободянюк