Номер провадження 2/754/8764/25
У Х В А Л А

Іменем України

22 вересня 2025 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Сенюта В.О., вивчивши письмові матеріали за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПАТ «СК «Уніка» - адвокат Білий В.С. звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Позовна заява залишена без руху у зв`язку із тим, що вона не відповідає вимогам п.п. 2, 5 ч. 3 ст.175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, а саме: відсутні відомості щодо дати народження та РНОКПП відповідача та не надано до суду належним чином завіреної копії постанови Печерського районного суду міста Києва від 29.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адіміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України, на яку позивач посилається у позовній заяві.

08.09.2025 на виконання вказаної ухвали представником позивача у заяві про усунення недоліків зазначено, що позивачем додано до позовної заяви достатній обсяг доказів провини відповідача у скоєному ДТП, належність та допустимість яких суд встановлює лише під час розгляду справи.

Суд, заяву представника позивача про усунення недоліків, до уваги не приймає, оскільки серед долучених документів до заяви не долучено докази виконання позивачем вимог п.п. 2, 5 ч. 3 ст.175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд звертає увагу на те, що не виконання стороною позивача вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України унеможливлює суд перевірити дотримання правил підсудності, оскільки відсутність інформації щодо дати народження та/або РНОКПП відповідача, унеможливлює сформувати запити на виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України.

В свою чергу, відомості реєстру територіальної громади м. Києва не містить інформацію відносно відповідача ОСОБА_1 без зазначення ідентифікуючих ознак.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Відповідно до вимог ст. 378 ЦПК України прийняте судом рішення з порушенням правил територіальної підсудності є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Крім того, зміст п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України щодо РНОКПП відповідача не може вважатися обмеженням у доступі до правосуддя, оскільки вказана інформація повинна бути зазначена та є доступною позивачу ПАТ "СК "Уніка", яке в свою чергу перевіряє обставини дорожньо-транспортної пригоди, встановлює учасників ДТП, складає страховий акт та здійснює відповідні виплати. При цьому представник позивача у прохальній частині позовної заяви вказав про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Перевіривши позовну заяву й додані до неї матеріали, суд приходить до висновку, що позовна заява має бути визнана неподаною, та підлягає поверненню позивачу, оскільки - не усунуто недоліки в спосіб та строк визначені ухвалою про залишення заяви без руху.

Також, суд роз`яснює позивачу про те, що відповідно до ч. 7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.185, 354 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - визнати неподаною та повернути.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення та підписання ухвали.

Суддя В.О. Сенюта