Справа № 462/4314/24 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1082/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Марко О.Р.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 Дяківа В.Б., апелянта ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Кремінець Миколи Миколайовича на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 14 лютого 2025 року, а також за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року в складі судді Кирилюка А.І., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, треті особи: державний реєстратор Поліщак Марія Василівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк Оксана Ярославівна, про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності, виданого на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

встановив:

У травні 2024 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н.М., з участю третіх осіб державний реєстратор Поліщак М.В., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я., про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності, виданого на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у 2012 році вона придбала квартиру АДРЕСА_1 . У 2018 році на підставі виконавчого листа №836, виданого 04.09.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. здійснено ряд виконавчих дій щодо реалізації предмета іпотеки, а саме квартири за вказаною адресою.

На підставі поданих документів приватним виконавцем ДП «Сетам» проведено електронні торги, за результатами яких переможцем став громадянин ОСОБА_5 . Відомості про електронні торги вказаної квартири зафіксовані в протоколі №368186 від 08.11.2018.

В подальшому приватним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 21.11.2018, на підставі якого ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Виходячи з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_2 договір іпотеки від 31.07.2019, р. №3391 та передав придбану квартиру із електронних торгів в іпотеку за зобов`язаннями по договору позики б/н від 31.07.2019 терміном на два місяці, який укладений також між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Вказані вище договори оформлені приватним нотаріусом Біляк О.Я. Після закінчення терміну повернення позики, ОСОБА_2 на підставі вказаних вище документів, а також вимоги про усунення порушення зобов`язання б/н від 01.10.2019, звернулась до державного реєстратора Поліщак М.В. щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на своє ім`я. Така дія була вчинена державним реєстратором Поліщук М.Б. 04.11.2019.

Не погоджуючись із такими діями відповідних уповноважених осіб, вважає, що електронні торги з реалізації належного ОСОБА_4 на праві приватної власності нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 відбулися з порушенням встановлених законодавством правил та процедури проведення торгів, у зв`язку з тим, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2022 у справі №462/6440/20 визнано виконавчий напис, вчинений 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., зареєстрований в реєстрі №836, таким, що не підлягає виконанню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення від 26.12.2022, постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, крім викладення мотивувальної частини рішення у редакції цієї постанови.

За наведеного, враховуючи правові висновки Верховного Суду у постановах від 18.11.2015 у справі № 6-1884цс15, від 23.12.2020 у справі №639/7253/18, від 12.102016 у справі № 6-1981цс16, від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц, від 12.12.2018 у справі №759/18852/14-ц, від 07.02.2019 у справі № 522/1516/15-ц, від 03.07.2019 у справі №372/4917/13, від 19.08.2020 у справі № 202/1698/17, в яких суд зазначив, що підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, вважає, що в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Просила визнати недійсними: електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 ; протокол проведення електронних торгів №368186 від 08.11.2018, акт про реалізацію предмета іпотеки від 21.11.2018, складений приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М., свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_5 , виданого на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, треті особи Державний реєстратор Поліщак Марія Василівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Біляк Оксана Ярославівна, про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності, виданого на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 лютого 2025 року заяву представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дяківа Володимира Богдановича про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 7000 (сім тисяч) гривень понесених витрат на правничу допомогу.

В решті вимог відмовлено.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 14 лютого 2025 року оскаржила позивачка ОСОБА_4 , апеляційну скаргу в інтересах якої подав адвокат Кремінець М.М.

Окремо рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року оскаржила приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Л.О., особа, яка не брала участі у справі однак вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов"язки.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 з рішенням та додатковим рішенням суду не погоджується, вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Звертає увагу, що враховуючи приписи статей 215, 650, 656 ЦК України, а також правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №465/650/16-ц та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, відчудження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених ч.ч. 1-3 ч. 5 ст. 203 ЦК України, зокрема у зв`язку із невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

З врахуванням наведеного, позивачка вважає, що в силу вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України є підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів з продажу квартири АДРЕСА_1 , протоколу проведення електронних торгів №368186 від 08.11.2018, акта про реалізацію предмета іпотеки від 21.11.2018, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М., свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_5 , виданого на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, та витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції покликався на висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.06.2024 по справі № 587/2230/21, у якому зазначено, що наявність підстав для визнання недійсними торгів має встановлюватися судом на момент їх проведення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності торгів, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Просить врахувати, що на момент звернення позивачки до суду у травні 2024 року існувала протилежна правова позиція Верховного Суду до правовідносин у подібних справах, тому позивачка не може погодитися із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав обрання неналежного способу захисту.

Крім цього, відступлення Верховним Судом від попереднього висновку щодо вирішення спору у подібних справах їх не скасовує, а лише доповнює та вдосконалює єдність судової практики за конкретних обставин.

Просить суд скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Скасувати додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 лютого 2025 року.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Л.О. звертає увагу, що не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині встановлення відповідних обставин.

Зокрема, в мотивувальній частині рішення суд зазначив: Як встановлено судом, рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26 грудня 2022 року у справі №462/6440/20 визнано виконавчий напис, вчинений 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Людмилою Олександрівною, зареєстрований в реєстрі №836, таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2024 року постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишено без змін.

Як вбачається з зазначених судових рішень, судом встановлено наступні обставини.

23.08.2012 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № IKIPG3.51924.001. Предметом договору вказаний кредит в сумі 200000 грн. Термін користування кредитом до 22.08.2027.

Крім цього, 23.08.2012 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки квартири № ZXR019521.51924.002, відповідно за яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

04.06.2013 між ОСОБА_4 та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки квартири № ZXR019521.51924.002, за яким Згідно даного договору іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що постановою Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі № 462/6440/20 постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року змінено, виключено з із мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року висновки апеляційного суду про те, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , нотаріус не перевірив на підставі поданих документів те, що майно, яке запропоновано до стягнення для задоволення грошових вимог кредитора та на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, не є тотожним за договором іпотеки квартири від 23.08.2012 за реєстровим номером № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки квартири від 04.06.2013 за реєстровим номером № 956, з врахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою, а відтак, нотаріусом звернуто стягнення на майно, за відсутності правових підстав іпотекодержателя на таке майно, що вказує на вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не дослідив та не встановив, що постанова Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі №462/6440/20, на яку посилається у мотивувальній частині рішення, була переглянута за нововиявленими обставинами, і за результатами перегляду постанова від 23 травня 2023 року змінена, саме в частині, що стосується зазначення різних адрес предмета іпотеки.

Просить суд оскаржуване рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року змінити, доповнивши мотивувальну частину таким:

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі №462/6440/20 заяву приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , правонаступниками якого є ОСОБА_7 та малолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в особі їхнього законного представника ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_10 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Людмила Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року змінено.

Виключено із мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року висновки апеляційного суду про те, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , нотаріус не перевірив на підставі поданих документів те, що майно, яке запропоновано до стягнення для задоволення грошових вимог кредитора та на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, не є тотожним за договором іпотеки квартири від 23.08.2012 за реєстровим номером № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки квартири від 04.06.2013 за реєстровим номером № 956, з врахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою, а відтак, нотаріусом звернуто стягнення на майно, за відсутності правових підстав іпотекодержателя на таке майно, що вказує на вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Врешті постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишено в силі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі №462/6440/20 встановлено, що предметом іпотеки згідно із договором іпотеки від 23 серпня 2012 року була, та з урахуванням договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року залишалася, квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності ОСОБА_4 , як іпотекодавцю, і була придбана нею за кредитні кошти. Вказана у договорі про внесення змін до договору іпотеки адреса квартири АДРЕСА_3 є технічною помилкою нотаріуса, який посвідчував вказаний правочин.

05.05.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_11 на апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Кремінець Миколи Миколайовича на рішення Залізничного районного суду м. Львова 30 січня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 14 лютого 2025 року, у якому покликаючись на спірні правовідносини, судову практику, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Кремінець Миколи Миколайовича на рішення Залізничного районного суду м. Львова 30 січня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 14 лютого 2025 року необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівнизадовольнити, виходячи з такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що підставою для реалізації спірного майна стали: виконавчий лист №464/2502/15 від 22.12.2015, виданий Сихівським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_10 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості станом на 03.03.2015 за кредитним договором №IKIPG3.51924.001 від 23.08.2012 у розмірі 267173,22 грн; виконавчий лист №464/2502/15 від 22.12.2015, виданий Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості станом на 03.03.2015 за кредитним договором №ICK GMCUI.51924.004 від 23.08.2012 у розмірі 9554,72 грн; виконавчий напис №836, виданий 04.09.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О. про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м., що належить ОСОБА_4 .

Згідно із протоколом № 368186 проведення електронних торгів, 08.11.2018 відбулися торги з продажу предмета іпотеки - двокімнатної квартири, загальною площею 50,7 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Прилюдні торги проводилися ДП «Сетам», а переможцем торгів визначений ОСОБА_5 .

Як на підставу для визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів №368186 від 08.11.2018, акту про реалізацію предмета іпотеки від 21.11.2018, свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_5 та витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , позивачка покликається на судове рішення, яким визнано виконавчий напис, вчинений 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., зареєстрований в реєстрі №836, таким, що не підлягає виконанню.

Разом з цим, судом встановлено, що до спірного майна - квартири АДРЕСА_1 відбулася спеціальна процедура його продажу державним виконавцем на прилюдних торгах, однак обставин щодо неналежного виконання продавцем та покупцем своїх взаємних зобов`язань у правовідносинах купівлі-продажу чи неналежного оформлення державним виконавцем результатів проведеної процедури прилюдних торгів, як способу вчинення правочину всупереч вимогам Тимчасового положення, Закону України «Про виконавче провадження» чи положенням цивільного законодавства, судом не встановлено.

Спірні електронні торги з реалізації належної позивачу квартири відбулись на підставі виконавчого напису нотаріуса від 04 вересня 2018 року, проведені 08 листопада 2018 року, а рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26 грудня 2022 року у справі №462/6440/20, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 04 вересня 2018 року, набрало законної сили 23 травня 2023 року, тобто з моменту ухвалення постанови Львівського апеляційного суду у справі №462/6440/20.

Таким чином, всі виконавчі дії відбулись за довго до того, як виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26 грудня 2022 року у справі №462/6440/20.

При цьому, на момент вчинення приватним виконавцем виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого приватний виконавець відкрив виконавче провадження про звернення стягнення на належну позивачці квартиру, здійснив її оцінку та передав на реалізацію з прилюдних торгів, був чинним, оцінка майна не оскаржувалась, торги проведені відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, тому такої підстави недійсності не існувало на момент проведення публічних торгів.

Суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для визнання недійсними електронних торгів та витребування з чужого незаконного володіння спірної квартири, оскільки рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ухвалено 26 грудня 2022 року, набрало законної сили 23 травня 2023, а електронні торги з реалізації належного позивачу нерухомого майна проведені 08 листопада 2018 року, тобто на час проведення електронних торгів виконавчий напис нотаріуса був чинний, а відповідне судове рішення не має зворотної дії в часі.

Таким чином, суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності, виданого на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалюючи додаткове рішення за наслідками розгляду заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дяківа В.Б.про стягнення з позивачки витрат на правову допомогу, суд прийшов висновку, що заявлені представником відповідача витрати на оплату послуг правничої допомоги в розмірі 20000,00 гривень за участь у даній цивільній справі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, тощо.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву, заяв та значимості таких дій у справі, участь у судових засіданнях, виходячи з її конкретних обставин, а також часу витраченого на представництво інтересів відповідача в суді, з урахуванням заяяви представника позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважав, що зазначені представником відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 гривень є завищеними, та прийшов висновку про стягнення цих витрат у розмірі 7000,00 гривень.

Перевіряючи законність оскаржуваних рішень, колегія суддів враховує таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

У частині першій статті 2 ЦПК України зазначено, що метою цивільного судочинства визначено ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи беззаперечно встановлено, що 23.08.2012 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №IKIPG3.51924.001. Предметом договору вказаний кредит в сумі 200000 грн. Термін користування кредитом до 22.08.2027.

Крім цього, 23.08.2012 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки квартири № ZXR019521.51924.002, відповідно за яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

04.06.2013 між ОСОБА_4 та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» укладено договір про внесення змін до договору іпотеки квартири № ZXR019521.51924.002, за яким згідно даного договору іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.11.2015 у справі №464/2502/15 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість станом на 13.03.2015 за кредитним договором № IСKGMCUI.51924.004 від 23.08.2012 у розмірі 9554,72 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_10 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість станом на 03.03.2015 за кредитним договором № IKIPG3.51924.001 від 23.08.2012 у розмірі 267173,22 грн .

25.08.2016 старшим державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Грень У.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52024143 з виконання виконавчого листа №464/2502/15, виданого 22.12.2015 Сихівським районним судом м. Львова.

03.11.2017 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_6 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №62, згідно якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, а саме за кредитними договорами боржника ОСОБА_4 , а саме: за кредитним договором №IKIPG3.51924.001 на суму боргу 828298,91 грн; за кредитним договором №ICKGMCUI.51924.004 на суму боргу 53242,74 грн; за договором іпотеки квартири ( в т.ч. договір про внесення змін від 04.06.2013 зареєстрований в реєстрі №956) №ZXR019521.51924.002, зареєстрований в реєстрі №1732 на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; за договором поруки (в т.ч. згода) №PX029031.51941.001, що підтверджується договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №62 від 03.11.2017, додатком № 1 до даного договору, актом прийому-передачі від 03.11.2017 та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 03.11.2017.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13.12.2017 у виконавчому провадженні №52023776 замінено стягувача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на його правонаступника ОСОБА_6 та 21.06.2018 заступником начальника Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області Гнатишином І.С. винесено постанову у ВП №52024143, якою замінено стягувача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на його правонаступника ОСОБА_6

04.07.2018 у ВП №52024143 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою приватного виконавця виконачого округу Львівської області Баірової Н.М. від 06.07.2018 ВП № 56720414 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 464/2502/15-ц, виданого Сихівським районним судом м.Львова 22.12.2015 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_10 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість станом на 03.03.2015 за кредитним договором №IKIPG3.51924.001 від 23.08.2012 у розмірі 267173,22 грн (т. 1 а.с. 35).

04.09.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №836. Згідно вказаного виконавчого напису, звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м. Вищевказана квартира належить іпотекодавцю ОСОБА_4 , яку вона передала в іпотеку ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на підставі договору іпотеки квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М.Т. 23.08.2012 за реєстровим №1732, зі змінами, відповідно до договору про внесення змін до договору іпотеки, посвідченому 04.06.2013 приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М.Т. за реєстровим №956, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 , за кредитним договором №IKIPG3.51924.001 із додатками №1, 2 перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаної квартири, пропонується задоволити вимоги ОСОБА_6 , який є новим кредитором та іпотекодержатилем, в розмірі 836598,91 грн.

22.11.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. закінчено виконавче провадження № 57646330. У вказаній постанові зазначено, що відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 08.11.2018 №368186, виданого ДП «Сетам», було реалізовано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м. Ціна продажу предмета іпотеки 605021,90 грн. Сума коштів за придбаний предмет іпотеки перерахована переможцем на депозитний рахунок приватного виконавця у відповідності до протоколу №368186 у розмірі 574770,80 грн., дата перерахування 14.11.2018.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 свої доводи зводить до того, що у 2012 році вона придбала квартиру АДРЕСА_1 , однак така у 2018 році на підставі виконавчого листа №836, виданого 04.09.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., реалізована приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. в межах виконавчих дій щодо реалізації предмета іпотеки, а саме проведено електронні торги, за результатами яких переможцем став громадянин ОСОБА_5 , який у подальшому уклав договір іпотеки від 31.07.2019 №3391 із ОСОБА_2 та передав придбану квартиру із електронних торгів в іпотеку за зобов`язаннями по договору позики б/н від 31.07.2019 терміном на два місяці, який укладений також між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , після закінчення терміну повернення позики, ОСОБА_2 звернулась до державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на своє ім`я, що було здійснено 04.11.2019. Вважає, що електронні торги з реалізації належного їй на праві приватної власності нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 відбулися з порушенням встановлених законодавством правил та процедури проведення торгів, оскільки рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.12.2022 у справі №462/6440/20 визнано виконавчий напис, вчинений 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., зареєстрований в реєстрі №836, таким, що не підлягає виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що певні правовідносини між сторонами дійсно врегульовані судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року у справі №462/6440/20 визнано виконавчий напис, вчинений 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Людмилою Олександрівною, зареєстрований в реєстрі №836, таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

Постановою Верховного суду від 10 січня 2024 року постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиціальні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиціального значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиціальне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21)).

Із змісту позовної заяви вбачається, що підставою для задоволення позовних вимог та визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів №368186 від 08.11.2018, акту про реалізацію предмета іпотеки від 21.11.2018, свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_5 та витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , позивачка покликається на рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О., зареєстрований в реєстрі №836, таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з тим, що стосовно спірної квартири АДРЕСА_1 відбулася спеціальна процедура продажу такої державним виконавцем на прилюдних торгах.

Поряд з цим, спірні електронні торги з реалізації належної позиваці квартири відбулись 08 листопада 2018 року на підставі виконавчого напису нотаріуса від 04 вересня 2018 року, а рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26 грудня 2022 року у справі №462/6440/20, яким визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса від 04 вересня 2018 року, набрало законної сили лише 23 травня 2023, з моменту ухвалення постанови Львівського апеляційного суду у справі №462/6440/20.

Таким чином, всі виконавчі дії відбулись за довго до того, як рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26 грудня 2022 року у справі №462/6440/20 виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню, та набрання таким законої сили.

Як вже зазначалося, згідно із протоколом № 368186 проведення електронних торгів, 08.11.2018 відбулися торги з продажу предмета іпотеки - двокімнатної квартири, загальною площею 50,7 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ., прилюдні торги проводилися ДП «Сетам», а переможцем таких визначений ОСОБА_5 .

В свою чергу, підставою для реалізації спірного майна, квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м. крім виконавчого напису №836, виданого 04.09.2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ростовою Л.О. про звернення стягнення на предмет іпотеки, який був чинним, був також виконавчий лист №464/2502/15 від 22.12.2015, виданий Сихівським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_10 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості станом на 03.03.2015 за кредитним договором №IKIPG3.51924.001 від 23.08.2012 у розмірі 267173,22 грн. та виконавчий лист № 464/2502/15 від 22.12.2015, виданий Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості станом на 03.03.2015 за кредитним договором №ICK GMCUI.51924.004 від 23.08.2012 у розмірі 9554,72 грн;

Враховуючи наведене, колегія суддів розділяє висновок місцевого суду про те, що на момент вчинення приватним виконавцем виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого приватний виконавець відкрив виконавче провадження про звернення стягнення на належну позивачці квартиру, здійснив її оцінку та передав на реалізацію з прилюдних торгів, був чинним, оцінка майна не оскаржувалась, торги проведені відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, тому такої підстави недійсності не існувало на момент проведення публічних торгів.

Колегія суддів виходить з того, що частина перша статті 650 ЦК України визначає, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Положеннями статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша). До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина четверта). Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (частина п`ята).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Отже, з аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

З урахуванням наведеного, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі прийняття судового рішення про визнання недійсними електронних торгів за позовом будь-якої заінтересованої особи, хоча б і не учасника цих торгів, зокрема як у даному випадку, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно, виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Аналогічна правова позиція щодо оскарження електронних торгів, у тому числі і за участю фізичних осіб, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 911/845/17, від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17. У наведених постановах касаційний суд виснував, що відчуження майна на спірних електронних торгах, як угода купівлі-продажу, є багатостороннім правочином, і під час подання позову про його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі. Відповідачами у справі окрім організаторів електронних торгів, залучається також особа, визнана їх переможцем.

Звертаючись з позовом, позивач визначив відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірову Н.М., тобто спір судом першої інстанції вирішено при правильному суб`єктному складі учасників справи, оскільки такі заявлені до сторін оспорюваного правочину, у тому числі переможця торгів.

Проведення процедури прилюдних торгів є правочином у результаті укладення якого відбувається перехід права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення.

Підставою для визнання судом торгів недійсними є порушення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, а також невідповідність змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу) та встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (аналогічний правовий висновок викладений у пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24)).

Апеляційний суд враховує, що наявність підстав для визнання правочину, яким є електронні торги, проведені 08 листопада 2018 року недійсним, має встановлюватися судом саме на момент його вчинення такого правочину.

У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27,32,33,55,57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85 цього Закону).

Апеляційний суд враховує, що позивачкою до позовної заяви додано копії постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, протоколу проведення електронних торгів № 368186, а отже такі документи були отримані позивачко та остання була обізнана про відкриття виконавчого провадження з звернення стягнення на належну їй квартиру (т. 1 а.с. 11-17)

Поряд з цим, позивачкою не надано доказів того, що нею оскаржувалися будь які дії приватного виконавця у межах виконавчого провадження.

Також, у матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачка зверталася до приватного виконавця із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій, відкладення проведення виконавчих дій, зупинення виконавчого провадження, відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку з звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тощо.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

При цьому виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів та складає акт за результатом проведення їх спеціалізованою організацією, якою є ДП «СЕТАМ».

Також позивачкою не оскаржувалися дії приватного виконавця щодо складення акта про реалізацію предмета іпотеки.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на те, що будь які дії приватного виконавця у виконавчому провадженні, мають самостійний спосіб оскарження та, відповідно, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з тим, що обставини неналежного виконання продавцем та покупцем своїх взаємних зобов`язань у правовідносинах купівлі-продажу чи неналежного оформлення державним виконавцем результатів проведеної процедури прилюдних торгів як способу вчинення правочину всупереч вимогам Тимчасового положення, Закону України «Про виконавче провадження» чи положенням цивільного законодавства, не встановлено.

Щодо порушень правил проведення торгів ДП «СЕТАМ».

Звертаючись з цим позовом, позивачкою не наведено доводів про наявність порушення відповідачем ДП «СЕТАМ», державним підприємством, яке уповноважене відповідно до законодавства на здійснення організації та проведення електронних торгів, правил проведення торгів (Порядку № 2831/5) під час яких реалізовано спірну квартиру, а аткож відсутні докази про те, що ОСОБА_4 зверталася до ДП «СЕТАМ» із заявою про зупинення реалізації квартири.

Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Витребування майна із чужого незаконного володіння - це передбачений законом спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Разом з цим, стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Велика Палата Верховного Суду раніше виснувала, що право на витребування майна з незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна (див., наприклад, постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (пункт 95), від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19).

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на спірне нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, згідно з якими власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

Схожі за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та багатьох інших.

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі № 911/3034/15 (911/3692/20). Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).

Таким чином, неправомірність набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а набуття права власності може залежати від законності і добросовісності такого набуття.

Зважаючи на те, що витребування спірної квартири від останнього власника ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_4 пов`язує із недійсністю, на її думку, електронних торгів та відповідних правовстановлюючих документів, однак у відповідних вимогах відмовлено, тому і підстави для задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння також відсутні.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - адвоката Кремінець Миколи Миколайовича на рішення Залізничного районного суду м. Львова 30 січня 2025 року не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, тому такі відхиляються апеляційним судом.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги представника позивачки не містять обґрунтування незаконності оскаржуваного додаткового рішення, яким задоволено частково заяву представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дяківа Володимира Богдановича, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 7000 гривень понесених витрат на правничу допомогу, відтак суд першої інстанції, врахувавши положення ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, прийшов правильного висновку про часткове задоволення заяви представника відповідачки про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується апеляційної скарги приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростоваї Л.О., колегією суддів встановлено, що 09 травня 2024 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Людмила Олександрівна подавала апеляційному суду заяву про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року за нововиявленими обставинами, як на підставу перегляду зазначеного судового рішення покликалася на п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, а саме істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не буди і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Зазначала, що позивачка ОСОБА_4 26.03.2014 зверталася із позовом до ОСОБА_12 , третьої особи приватного нотаріуса Мухи М.Т. про визнання договору іпотеки недійсним, визнання додатку до договору удаваним. Як на підставу позову ОСОБА_4 посилалася на те, що предметом іпотеки є квартира по АДРЕСА_2 . При укладенні договору про внесення змін до договору іпотеки від 04.06.2013 предметом іпотеки зазначена квартира по АДРЕСА_3 , яка є майном, що їй не належить, а тому є підстави вважати цей договір, вчинений між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 для приховання іншого договору, удаваним, який насправді укладений.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2014 року у справі №466/1894/14-ц у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_12 , третя особа приватний нотаріус Муха М.Т. у позові відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_4 повернута апелянту.

Під час розгляду вказаної справи третя особа приватний нотаріус Муха М.Т. надала пояснення, в яких повідомила, що зазначення в змісті договору від 04 червня 2013 року про внесення змін до договору іпотеки адреси іпотеки АДРЕСА_3 , то вказана інформація є помилковою, оскільки опис Витягу про державну реєстрацію прав від 12.09.2012 стосується квартири АДРЕСА_4 , а тому на усунення даної помилки вона надіслала повідомлення позивачці та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» від 14.04.2014 за вих. № 24 з проханням її усунення.

Звертала увагу, що такі пояснення приватного нотаріуса підтверджуються Витягом про державну реєстрацію прав номер 35471519 від 12.09.2012 щодо квартири в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 4616387, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», копія якого міститься в матеріалах справи № 466/1894/14-ц, а також листом № 24/01-16 від 14.04.2014 «Про надання інформації», в якому нотаріус зазначає, що при посвідченні договору про внесення змін до договору іпотеки допущено помилку в пункті, що стосується місцезнаходження предмета іпотеки, копія якого міститься в матеріалах цієї ж справи.

На переконання заявника, вищевказані документи підтверджують, що предметом іпотеки згідно із договором іпотеки від 23 серпня 2012 року була, та з урахуванням договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року залишалася, квартира АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_4 , як іпотекодавцю, і була придбана нею за кредитні кошти. Зазначена в договорі про внесення змін до договору іпотеки адреса квартири АДРЕСА_3 є технічною помилкою нотаріуса, який посвідчував вказаний правочин.

Зазначені обставини існували на час розгляду справи Львівським апеляційним судом. Разом з тим, такі обставини не були та не могли бути відомі приватному нотаріусу Ростовій Л.О. з об`єктивних причин, оскільки заявник не була учасником нотаріальних дій з посвідчення договору про внесення змін до договору іпотеки від 04.06.2013, що вчинялися приватним нотаріусом Мухою М.Т, не була учасником спірних правовідносин між ОСОБА_4 та ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку», а відповідно до участі у справі № 466/1894/14-ц, що розглядалася Шевченківським районним судом м. Львова, залучена не була.

Такі обставини можуть вплинути на висновок апеляційного суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, а саме на висновок Львівського апеляційного суду, викладений у постанові від 23 травня 2023 року про те, що нотаріусом звернуто стягнення на майно за відсутності підстав іпотекодержателя на таке майно, що вказує на вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки спростовують факти, покладені в основу такого рішення.

Просила скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року заяву приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , правонаступниками якого є ОСОБА_7 та малолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в особі їхнього законного представника ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_10 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Людмила Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року змінено.

Виключено із мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року висновки апеляційного суду про те, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , нотаріус не перевірив на підставі поданих документів те, що майно, яке запропоновано до стягнення для задоволення грошових вимог кредитора та на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, не є тотожним за договором іпотеки квартири від 23.08.2012 за реєстровим номером № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки квартири від 04.06.2013 за реєстровим номером № 956, з врахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою, а відтак, нотаріусом звернуто стягнення на майно, за відсутності правових підстав іпотекодержателя на таке майно, що вказує на вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Врешті постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , правонаступниками якого є ОСОБА_7 та малолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в особі їхнього законного представника ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_10 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Людмила Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишено в силі.

Інакше кажучи апеляційний суд погодився з тим, що повідомлені приватним нотаріусом Ростовою Л.О. обставини існували на час розгляду справи Львівським апеляційним судом, однак, дійсно не були та не могли бути відомі приватному нотаріусу, оскільки остання не була учасником нотаріальних дій з посвідчення договору про внесення змін до договору іпотеки від 04.06.2013, що вчинялися приватним нотаріусом Мухою М.Т., не була учасником спірних правовідносин між ОСОБА_4 та ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та до участі у справі №466/1894/14-ц, що розглядалася Шевченківським районним судом м. Львова, залучена не була.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що повідомлені приватним нотаріусом Ростовою Людмилою Олександрівною та встановлені апеляційним судом обставини, дають підстави для констатації того, що висновки апеляційного суду у постанові від 23 травня 2023 року про те, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , нотаріус не перевірив на підставі поданих документів те, що майно, яке запропоновано до стягнення для задоволення грошових вимог кредитора та на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, не є тотожним за договором іпотеки квартири від 23.08.2012 за реєстровим номером № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки квартири від 04.06.2013 за реєстровим номером № 956, з врахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою, а відтак, нотаріусом звернуто стягнення на майно, за відсутності правових підстав іпотекодержателя на таке майно, як підстави для задоволення позову, необхідно виключити із змісту постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, оскільки такі не відповідають спірним правовідносинам та спростовані ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова 30 січня 2025 року ОСОБА_3 зазначає, що суд не дослідив та не встановив, що постанова Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі №462/6440/20, на яку є покликання у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, була переглянута за нововиявленими обставинами, і за результатами перегляду постанова апеляційного суду від 23 травня 2023 року змінена, саме в частині, що стосується зазначення різних адрес предмета іпотеки.

Про зазначене, як встановлені судом та преюдиційні обставини, звернуто увагу вище.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе задовольнити апеляційну скаргу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни та змінити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року, доповнивши мотивувальну частину на четвертій сторінці рішення, після абзацу другого такими абзацами:

«Постановою Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі №462/6440/20 заяву приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , правонаступниками якого є ОСОБА_7 та малолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в особі їхнього законного представника ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_10 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Людмила Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року змінено.

Виключено із мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року висновки апеляційного суду про те, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , нотаріус не перевірив на підставі поданих документів те, що майно, яке запропоновано до стягнення для задоволення грошових вимог кредитора та на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, не є тотожним за договором іпотеки квартири від 23.08.2012 за реєстровим номером № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки квартири від 04.06.2013 за реєстровим номером № 956, з врахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою, а відтак, нотаріусом звернуто стягнення на майно, за відсутності правових підстав іпотекодержателя на таке майно, що вказує на вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Врешті постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишено в силі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі №462/6440/20 встановлено, що предметом іпотеки згідно із договором іпотеки від 23 серпня 2012 року була, та з урахуванням договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року залишалася, квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності ОСОБА_4 , як іпотекодавцю, і була придбана нею за кредитні кошти. Вказана у договорі про внесення змін до договору іпотеки адреса квартири АДРЕСА_3 є технічною помилкою нотаріуса, який посвідчував вказаний правочин».

У решті оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Кремінець Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни задовольнити.

Змінити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року, доповнивши мотивувальну частину такого на четвертій сторінці рішення, після абзацу другого, такими абзацами:

«Постановою Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі №462/6440/20 заяву приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , правонаступниками якого є ОСОБА_7 та малолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в особі їхнього законного представника ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_10 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Людмила Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року змінено.

Виключено із мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року висновки апеляційного суду про те, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , нотаріус не перевірив на підставі поданих документів те, що майно, яке запропоновано до стягнення для задоволення грошових вимог кредитора та на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, не є тотожним за договором іпотеки квартири від 23.08.2012 за реєстровим номером № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки квартири від 04.06.2013 за реєстровим номером № 956, з врахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою, а відтак, нотаріусом звернуто стягнення на майно, за відсутності правових підстав іпотекодержателя на таке майно, що вказує на вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Врешті постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишено в силі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі №462/6440/20 встановлено, що предметом іпотеки згідно із договором іпотеки від 23 серпня 2012 року була, та з урахуванням договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року залишалася, квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності ОСОБА_4 , як іпотекодавцю, і була придбана нею за кредитні кошти. Вказана у договорі про внесення змін до договору іпотеки адреса квартири АДРЕСА_3 є технічною помилкою нотаріуса, який посвідчував вказаний правочин».

Врешті рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 лютого 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни судовий збір в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривень 20 копійок, сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк