КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 362/1326/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11518/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ковбеля М.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору, повернення майна та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив: розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24.05.2019 pоку, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області Смоліною І.В., зареєстрований в реєстрі за № 872;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 технічний паспорт та домову книгу на будинок АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних, нарахованих на прострочену суму оплати за договором, в розмірі 27 374,00 грн. (а.с. 1-4).

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що 24.05.2019 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки,, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області Смоліною І.В., зареєстрований в реєстрі за № 872.

Предметом вказаного договором є купівля ОСОБА_1 у гр. ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 188,2 кв.м., житловою площею 143,0 кв.м., та земельної ділянки АДРЕСА_2 .

Згідно зазначеного договору, продаж вказаного будинку та земельної ділянки вчинено за ціною 1 580 400,00 грн., що є грошовим еквівалентом 60 000,00 доларів США, при цьому, оплата вартості вказаного будинку та земельної ділянки мала бути здійснена покупцем частинами, в доларах США. Сума в розмірі 34 000,00 доларів США мала бути сплачена покупцем продавцю в строк до 01.06.2021 року.

Станом на 10.02.2022 pоку покупцем було сплачено за вказаним договором на користь продавця майна ОСОБА_2 лише суму в розмірі 8 000,00 доларів США, через що сума простроченої заборгованості покупця за договором, складає 26 000,00 доларів США. Прострочення оплати покупцем чергових платежів за вищевказаним договором та наявність простроченої поточної заборгованості в сумі 26000,00 доларів США свідчить про істотне невиконання з боку покупця своїх зобов`язань за вказаним договором.

Відтак, невиконання відповідачем в строк його зобов`язань щодо оплати майна за договором є істотним порушенням договору в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Враховуючи, що невиконання відповідачем свого обов`язку з оплати вартості майна завдає збитки позивачу у неоплаченій частці вартості майна, яка на час подання цього позову складає 43,33 %, а також те, що позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, неоплата відповідачем вартості майна в порядку та на умовах, які визначені договором, є істотним порушенням договору

Відтак, з відповідача підлягає стягненню сума 3 % річних від простроченої суми (а.с. 1-4).

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2024 року позов задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 24.05.2019 pоку, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області Смоліною І.В., зареєстрований в реєстрі за № 872.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 технічний паспорт та домову книгу на будинок АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних, нарахованих на прострочену суму оплати за договором, в розмірі 27 374,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2978,00 гривень та витрати на професійну юридичну допомогу в розмірі 17 500,00 гривень (а.с. 97-100).

Не погодившись із заочним рішенням суду, 06 травня 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Хашко О.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у позові повністю відмовити (а.с. 135-138).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказувала, що 24 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області Смоліною І.В., зареєстрований в реєстрі за № 872.

Відповідно до умов вказаного договору позивач передав у власність відповідачу, сплативши оговорену суму, нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідно до п. 2.1. договору, продаж нерухомого майна вчинено сторонами на суму 1 580 400 грн., що є грошовим еквівалентом 60 000 доларів США за офіційним курсом станом на 24 травня 2019 року, 446 000 грн., що є грошовим еквівалентом 16 933 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 24 травня 2019 року - вартість житлового будинку; 1 134 400 грн., що є грошовим еквівалентом 43 067 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 24 травня 2019 року - вартість земельної ділянки.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили порядок та строки розрахунку покупця за цим договором купівлі-продажу: 10 000 доларів США на рахунок продавця в строк з 25 травня 2019 року по 01 серпня 2019 року; 12 000 доларів США на рахунок продавця в строк з 31 травня 2019 року по 01 червня 2020 року; 12 000 доларів США на рахунок продавця в строк з 02 червня 2020 року по 01 червня 2021 року; 12 000 доларів США на рахунок продавця в строк з 02 червня 2021 року по 01 червня 2022 року; 12 000 доларів США на рахунок продавця в строк з 02 червня 2022 року по 01 червня 2023 року; 2000 доларів США на рахунок продавця в строк з 20 червня 2023 року по 01 серпня 2023 року.

Відповідно до п. 3.1. договору, цей договір, укладений та посвідчений у встановленому порядку, є підставою для переходу права власності до покупця та реєстрації права власності а житловий будинок та земельну ділянку.

Позивач, вводячи суд в оману, навмисно не повідомив, що відповідач здійснив розрахунок в розмірі 30 000 доларів США до моменту звернення позивача з позовною заявою, тобто половину від ціни договору позивач отримав.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що за домовленістю сторін сплата ціни за нерухоме майно, яке є предметом цього договору, здійснюється покупцем у грошовій одиниці «долар США» у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк», номер картки: НОМЕР_2 , згідно положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого Постановою НБУ № 2 від 02 січня 2019 року.

Однак, у зв`язку з введенням з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, НБУ прийнято постанову № 18 від 24.02.2022 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», якою введено ряд істотних обмежень, зокрема: зафіксовано офіційний курс станом на 24.02.2022; обмежено зняття готівки; заборонено видачу коштів в іноземній валюті; зупинено роботу валютного ринку, крім продажу валюти; заборонені транскордонні валютні перекази; призупинено поповнення електронних гаманців електронними грошима та розповсюдження електронних грошей.

Відповідач та позивач в період 2022-2023 років активно підтримували зв`язок шляхом відправлення один одному повідомлень засобами телефонних месенджерів. Про валютні обмеження, встановлені НБУ, позивач знав, відповідач повідомляв в переписці про відсутність можливості відправлення коштів в доларах США в період дії банківських обмежень та просив дати контакт довіреної особи позивача, щоб здійснити повний розрахунок за предмет договору.

Звертала увагу, що позивач близько 10 років не проживає на території України, що ускладнює відповідачу процес здійснення розрахунку за договором в повному обсязі. Про що, зокрема, свідчить заява - згода на відчуження об`єкта спільної сумісної власності дружини позивача, яка засвідчена консулом Посольства України в Канаді, реєстровий № 574-407 від 15 травня 2019 року.

Провадження у даній справі відкрито до моменту закінчення строку виконання зобов`язання щодо оплати ціни договору відповідачем, який відповідно до умов договору мав закінчитись 01 серпня 2023 року.

Відтак, такий спосіб захисту як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний із боку продавця, який передав товар, і покупця, який прияв товар, не є ефективним, в тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити (а.с. 135-138).

25 червня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Щедріна Р.А., в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с. 194-197).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Хашко О.М. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Щедрін Р.А. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси та повідомленнями їх представників до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Поштові повідомлення позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 , кожного окремо, повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Поряд з цим, представник ОСОБА_1 - адвокат Хашко О.М.не заперечувала в судовому засіданні належне повідомлення ОСОБА_1 . Факт належного сповіщення ОСОБА_2 його представник - адвокат Щедрін Р.А. підтвердив в суді апеляційної інстанції, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 189-192, 206-210, 223-226, 230-232).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 24.05.2019 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Васильківського МНО Київської області Смоліною І.В., зареєстрований в реєстрі за № 872 (а.с. 6-9).

Згідно з п. 1.1. договору, продавець ОСОБА_4 , передає у власність (продає), а Покупець ОСОБА_1 приймає у власність (купує), сплативши нижче оговорену суму, нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку.

Місце знаходження нерухомого майна: житлового будинку - АДРЕСА_1 ; земельної ділянки - АДРЕСА_1 (п. 1.2.).

Предмет договору - нерухоме майно має таки характеристики:

- житловий будинок, загальна площа 188,2 кв. м, житлова площа 143,0 кв. м (згідно даних правовстановлювального документа);

- земельна ділянка, площа 0.1010 га, кадастровий № :07:013:0176; цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид використання земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; склад угідь: 0.1010 га - під житловою забудовою одно- та двоповерховою; відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, не зареєстровані (згідно даних Витягу з Державного земельного кадастру, виданого Стецюн Т.О. , реєстратором ГУ ДГК у м. Києві, 15 травня 2019 року за № HB-19) (п. 1.3.).

Згідно з п. 2.1. договору, продаж нерухомого майна вчинено сторонами за суму 1 580 400 (один мільйон п`ятсот вісімдесят тисяч чотириста) гривень 00 копійок, що є грошовим еквівалентом 60000 (шестидесяти тисяч) доларів США 00 центів за офіційним курсом Національного банку України станом на 24 травня 2019 року, з яких: 446 000 гривень 00 копійок, що є грошовим еквівалентом 16 933 доларів США 00 центів за офіційних курсом Національного банку України станом на 24 травня 2019 року, - вартість житлового будинку; 1 13400 гривень 00 колійок, що є грошовим еквівалентом 43 067 доларів США 00 центів за офіційним курсом Національного банку України станом на 24 травня 2019 року, - вартість земельної ділянки.

За домовленістю сторін сплата ціни за нерухоме майно, яке є предметом цього договору, здійснюється Покупцем в грошовій одиниці «долар Сполучених Штатів Америки» у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок Продавця: рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в: АТ «УКРСИББАНК», МФО 351005; номер картки: НОМЕР_2 , згідно Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого Постановою Національного Банку України № 2 від 02 січня 2019 року (п. 2.3.).

Відповідно до п. 2.4. договору, сторони погодили порядок та строки розрахунку покупця за цим договором купівлі-продажу:

- 10000 (десять тисяч) доларів США 00 центів на рахунок Продавця в строк з 25 травня 2019 року до 01 серпня 2019 року;

- 12000 (дванадцять тисяч) доларів США 00 центів на рахунок Продавця в строк з 31 травня 2019 року до 01 червня 2020 року;

- 12000 (дванадцять тисяч) доларів США 00 центів на рахунок Продавця в строк з 02 червня 2020 року до 01 червня 2021 року;

- 12000 (дванадцять тисяч) доларів США 00 центів на рахунок Продавця в строк з 02 червня 2021 року до 01 червня 2022 року;

- 12000 (дванадцять тисяч) доларів США 00 центів на рахунок Продавця в строк з 02 червня 2022 року до 01 червня 2023 року;

- 2000 (дві тисячі) доларів США 00 центів на рахунок Продавця в строк з 02 червня 2023 року до 01 серпня 2023 року.

Покупець має право здійснити дострокову сплату будь-яких платежів (часток платежів) за нерухоме майно, яке є предметом цього договору, за наявності письмової згоди на це Продавця, яка підтверджується окремою: заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що цей договір, укладений та посвідчений у встановленому законом нотаріальному порядку, є підставою для переходу права власності до Покупця та реєстрації права власності Покупця на житловий будинок та земельну ділянку.

Право власності на житловий будинок та земельну ділянку у Покупця виникає після його державної реєстрації відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (2004; зі змінами) (п. 3.2.).

Право власності покупця на житловий будинок та земельну ділянку підлягає державній реєстрації після проведення повного безготівкового розрахунку Сторін за цим договором в порядку, визначеному п.п. 2.3., 2.4. цього договору. Факт розрахунку сторін за цим договором та відсутність невиконаних зобов`язань покупця перед продавцем за цим договором, підтверджується оригіналами платіжних документів з підписами уповноважених працівників банківської установи та відбитком печатки банківської установи, виданим АТ «УКРСИББАНК» (або іншою банківською установою, в разі зміни реквізити, зазначених у п. 2.3. цього договору), про зарахування на рахунок продавця грошових коштів, які в сумі складають 100 % ціни договору згідно п. 2.4. цього договору (п. 3.3.).

Факт повного безготівкового розрахунку сторін за цим договором та відсутність невиконаних зобов`язань покупця перед позивачем за цим договором не потребує іншого документального підтвердження.

За умови дострокового виконання Покупцем зобов`язань за цим договором, для проведення державної реєстрації права власності надається письмова згода на це Продавця, яка підтверджується окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально.

В разі дострокового готівкового розрахунку Сторін за цим договором, факт 100 % розрахунку підтверджується окремою заявою Продавця, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально (п. 3.3.).

Продавець зобов`язаний передати, а покупець зобов`язаний прийняти нерухоме майно та документи до нього (примірники цього договору, технічний паспорт на житловий будинок, ключі від вхідної двері), на виконання ст.ст. 662, 689 ЦК України. Сторони домовились про передачу нерухомого майна за цим договором в день його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Право власності на передане майно зберігається за продавцем до оплати 100 % ціни договору, згідно ст. 697 ЦК України та п. 3 цього договору (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору, у випадку невиконання покупцем умов цього договору, продавець має право вимагати виконання покупцем своїх обов`язків належним чином, а також відшкодування збитків, заданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань, або має право розірвати цей договір у встановленому порядку і вимагати відшкодування збитків, спричинених його розірванням (а.с. 6-9).

На виконання цього договору купівлі-продажу, позивач ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку - АДРЕСА_1 , площею 0.1010 га, кадастровий № :07:013:0176, технічний паспорт і домову книгу на будинок АДРЕСА_1 , вселилась, зареєструвала у встановленому порядку проживання за вказаною адресою і проживає у вказаному будинку разом із чоловіком ОСОБА_6 та чотирма неповнолітніми дітьми: ОСОБА_7 , 2008 р.н., ОСОБА_8 , 2008 р.н., ОСОБА_9 , 2010 р.н., ОСОБА_10 , 2010 р.н., маючи статус багатодітної сім`ї (а.с. 114-117).

Крім того, 24 травня 2019 року ОСОБА_2 видав довіреність якою уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 управляти житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою - АДРЕСА_1 , площею 0.1010 га, кадастровий № :07:013:0176, з усіма повноваженнями. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Васильківського МНО Смоліною І.В. і зареєстрована в реєстрі за № 873(а.с. 112-113).

Позивач ОСОБА_2 в позовній заяві визнав отримання від відповідачки ОСОБА_1 за проданий ним житловий будинок та земельну ділянку - 8 000 доларів США в якості оплати за вказаним договором від 24 травня 2019 року (а.с. 1-4).

Відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала факт відсутності повного розрахунку за договором купівлі-продажу та стверджувала, що крім 8 000 доларів США, сплатила ще і 30 000 доларів США, які за твердженням відповідачки вона передала через батька позивача. Проте на пропозицію суду апеляційної інстанції надати письмові докази сплати грошей (письмова розписка, банківські квитанції тощо) представник ОСОБА_1 - адвокат Хашко О.М. повідомила, що такі письмові докази передачі грошей у відповідача відсутні.

Позивачем заявлено вимогу про розірвання Договору від 24.05.2019 року з підстав істотного порушення його відповідачкою щодо несплати чергових грошових коштів за договором в сумі 26 000 доларів США та одночасно про стягнення 27 374 грн. як 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму 26 000 доларів США, які покупець ОСОБА_1 мала сплатити проте не сплатила на його виконання.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не сплатила всю обмовлену Договором купівлі-продажу від 24.05.2019 року суму грошей продавцю ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 182,2 кв.м., та земельну ділянку № НОМЕР_3 (площею 0,1010 га, кадастровий № :07:013:0176) по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 . Факт відсутності реєстрації прав інших осіб на вказане нерухоме майно перевірено апеляційним судом та підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 233-234).

Цих фактичних обставин представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Щедрін Р.А. та представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Хашко О.М.в суді апеляційної інстанції не заперечували про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 222, 235).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У частині першій статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.

У свою чергу, глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.

Згідно з частинами першою-третьою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець у свою чергу також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 194/342/15-ц (провадження № 61-16664св20) з подібними правовідносинами Верховний Суд дійшов висновку, що такий спосіб захисту як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав.

Зазначений висновок Верховного Суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми статті 692 ЦК України, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) про те, що «…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третя статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар покупцю, і який його прийняв, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі).

Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права».

Подібний висновок міститься й у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 636/5261/18 (провадження № 61-5308св20), від 16 листопада 2022 року у справі № 308/1927/17 (провадження № 61-1734св22) та від 27 лютого 2025 року у справі № 127/14617/21 (провадження № 61-4173св24).

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що у спірних правовідносинах порушення права ОСОБА_2 (продавця нерухомого майна) полягає у тому, що відповідачка ОСОБА_1 не сплатила, а позивач не отримав грошових коштів (26 000 доларів США - черговий транш сплати за придбане майно) від ОСОБА_1 як покупця, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту може бути, зокрема, стягнення неотриманих коштів за договором купівлі-продажу, а не розірвання договору.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що, заявивши вимогу про розірвання договору купівлі-продажу, позивач ОСОБА_2 обрав неналежний спосіб захисту та у задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав.

При цьому, суд апеляційної інстанції врахував, що позивач ОСОБА_2 передав, а відповідачка ОСОБА_1 є багатодітною матір`ю, прийняла житловий будинок та земельну ділянку, поселилась та проживає разом з чоловіком та чотирма дітьми у вказаному домоволодінні, що є предметом Договору купівлі-продажу від 24 травня 2019 року. При цьому, ОСОБА_1 не відмовлялася ані від прийняття об`єкта продажу, ані від оплати його вартості. Крім того, позивач ОСОБА_2 в позовній заяві визнав часткову оплату ОСОБА_1 придбаного будинку в сумі 8 000 доларів, твердження про сплату ОСОБА_1 30 000 доларів США, які за твердженням відповідачки вона передала через батька позивача, оспорюються позивачем. Тобто відповідач ОСОБА_1 , хоча і через значний проміжок часу, вчиняла дії щодо оплати придбаного нерухомого майна, тому така поведінка свідчить про наявність інтересу покупця до виконання договору.

За встановлених у цій справі обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що способу захисту, який належним чином захистить право позивача ОСОБА_2 як продавця на отримання коштів, відповідає позовна вимога про стягнення з покупця недоотриманих коштів.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 квітня 2020 року у справі № 361/6517/17 (провадження № 61-13968св19) та від 30 вересня 2020 року у справі № 661/3827/17 (провадження № 61-37251св18) щодо можливості розірвання договору купівлі-продажу через несплату покупцем грошових коштів у визначений договором строк, є неспроможними та судом відхилені, оскільки Велика Палата Верховного Суду фактично відступила від цих висновків у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження№ 12-145гс19), зазначивши, що, якщо порушення права продавця полягає у тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів, тобто продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, а не розірвання договору купівлі-продажу.

Оскільки позивачем ОСОБА_2 заявлено вимогу про розірвання Договору від 24.05.2019 року з підстав істотного порушення його відповідачкою, що виразилось у несплаті відповідачкою ОСОБА_1 як покупцем - 26 000 доларів США покупцю та, за наслідком розірвання договору позивач просив стягнути з відповідачки - 27 374 грн. як 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної первісної та похідної вимоги.

Проте таке судове рішення не перешкоджає позивачу ОСОБА_2 , як продавцю житлового будинку та земельної ділянки заявляти вимоги про стягнення з покупця недоотриманих коштів за договором купівлі-продажу від 24.05.2019 року, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь апелянта ОСОБА_1 2 977,20 грн. (1984.80 грн. судового збору із заявлених вимог х 150%) судового збору за розгляд справи апеляційним судом сплата якого підтверджується квитанцією (а.с. 139).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2024 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору, повернення майна та стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) - 2 977 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом сплата якого підтверджується квитанцією.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 26 вересня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов