Справа № 199/9979/24
(2-о/199/196/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

20.08.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі: головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Циганок К.С.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Бойко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась заявник із вищевказаною заявою, в якій просила суд встановити, що заборона на все майно фізичної особи ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 3321373, зареєстрована 09 червня 2006 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА №714778 від 30 травня 2006 року відділу державної виконавчої служби у Фрунзенському районі м. Харкова, не належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заява мотивована тим, що заявник є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявник є спадкоємицею свого батька за заповітом, до спадкової маси увійшло домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Бажаючи прийняти спадщину, заявник звернулась до Четвертої ДДНК, якою в свою чергу, 20 серпня 2024 року прийнято постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій, а саме відмовлено у видачі заявнику свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно наявна вищевказана заборона на нерухоме майно. Посилаючись на те, що згідно зібраних стороною заявника доказів підтверджується, що вказана заборона на майно не стосується спадкодавця заявника (її батька), і така заборона перешкоджає в оформленні спадкових прав заявника, остання звернулась до суду із вищевказаною заявою окремого провадження, яку просила задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2025 року вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, а матеріали заяви окремого провадження направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2025 року заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви окремого провадження підтримала, просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав та обставин.

Заінтересована особа в судове засіданні не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

За таких обставин, керуючись нормами ст.ст.211, 223, 240, 294 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників розгляду справи.

Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батька заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який за життя склав заповіт на ім`я заявника (своєї дочки). Цим заповітом спадкодавець заповів заявнику усе належне йому майно, все, що буде належати спадкодавцю на день його смерті, і на що він за законом матиме право. Дані обставини підтверджуються копією матеріалів та відомостей зі спадкової справи, копією довіреності, де вказані ідентифікуючі дані спадкодавця, копіями свідоцтв про шлюб, копією паспорту громадянина України на ім`я спадкодавця.

Судом також встановлено, що спадкодавцю (батькові заявника) на момент його смерті належало на праві власності в тому числі нерухоме майно домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією матеріалів спадкової справи, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

10 листопада 2023 року заявник звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після свого батька, а 20 серпня 2024 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину або видачу постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій. У відповідь на останню із вказаних заяв державним нотаріусом Четвертої ДДНК винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20 серпня 2024 року, якою відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Постанова мотивована тим, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 , Дванадцятою харківською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серії АА №714778 від 09 червня 2006 року відділу державної виконавчої служби у Фрунзенському районі м. Харкова зареєстровано (накладено) обтяження №3321373, однак без зазначення повних даних особи, щодо майна якої накладено обтяження. Дані обставини підтверджуються копією матеріалів спадкової справи.

Як слідує зі змісту копії матеріалів спадкової справи та цивільної справи, зокрема копії заяви на реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від 30 травня 2006 року, копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, копії довідки про реєстраційні дії, копії листа Четвертої харківської міської державної нотаріальної контори, копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії листа та судового наказу Фрунзенського (після перейменування Немишлянського) районного суду м. Харкова, копії листа Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ, вищевказане обтяження було накладено на все майно ОСОБА_2 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 3321373. В той же час, в провадженні Фрунзенського (після перейменування Немишлянського) районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №2-237/07 про визначення порядку користування квартирою, де відповідачем був ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також цивільна справа наказного провадження №645/575/15-ц, боржником за якою значиться ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 . Вказаний судовий наказ перебував на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби. З викладеного слідує єдиний логічний висновок, що ОСОБА_2 , місце проживання якого знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , і на майно якого і було накладено обтяження заборону, має РНОКПП НОМЕР_2 , а також дату народження ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В той же час, згідно копії матеріалів спадкової справи, зокрема копії свідоцтва про смерть спадкодавця, копії заповіту, копії листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, копій витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також копії домової книги, копії паспорту громадянина України, копії довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, батько спадкодавець заявника ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його РНОКПП НОМЕР_1 , а місце проживання з 06 квітня 1982 року по дату смерті було зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , де спадкодавець проживав, в тому числі і на момент накладення заборони на майно, яка стала підставою для звернення заявника до суду, а також помер. Також померлий спадкодавець заявника не мав у власності та/або у користуванні нерухомого майна на території м. Харків та/або Харківської області.

Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок).

Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

За змістом ст.ст.293, 315 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений ст.315 ч.1 ЦПК України. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом норм ст.ст.1216, 1217, 1258, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом положень ст.ст.1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Підпунктом 4.18, 4.20 п.4 глави 10 розділу II Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту.

За змістом ст.ст.76, 89, 95, 294 ЦПК України при розгляду судом цивільної справи доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №320/948/18, Верховного Суду у постановах від 17 листопада 2021 року по справі №759/3119/16-ц, від 26 листопада 2021 року по справі №263/877/21, від 08 грудня 2021 року по справі №543/271/20, 23 грудня 2021 року по справі №554/1618/21, від 24 грудня 2021 року по справі №935/1386/20, від 26 січня 2022 року по справі №568/310/21, від 26 січня 2022 року по справі №282/976/20, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року по справі №200/14136/17)

Стосовно обставин правовідносин учасників даної цивільної справи, то фактом, що має юридичне значення, яке просить встановити заявник, є факт, що заборона на все майно (власник ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер обтяження 3321373), державна реєстрація якої здійснена 09 червня 2006 року Дванадцятою харківською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серії АА №714778 від 09 червня 2006 року відділу державної виконавчої служби у Фрунзенському районі м. Харкова, не стосується (не охоплює) майна, що за життя належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженцю с. Пигаревка Середино-Будського району Сумської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом саме на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Єдиною перешкодою для оформлення спадкових прав заявника на вказане спадкове майно є виявлена державним нотаріусом наявність обтяження вищевказаної заборони на нерухоме майно, яке належить особі, прізвище, ім`я та по батькові якої співпадають із такими даними спадкодавця заявника. При цьому виявлена заборона серед ідентифікуючих даних містить лише ПІБ та місце проживання особи, щодо майна якої накладено заборону. Як встановлено судом в ході розгляду справи, наявне співпадіння лише за ПІБ спадкодавця та особи, заборона на майно якої накладено. Натомість, встановлені в ході розгляду справи дати народження, РНОКПП та адреси місць проживання спадкодавця заявника та особи, на майно якої накладено заборону, відрізняються, що свідчить про те, означена заборона щодо майна не стосується майна спадкодавця заявника, а відтак не може бути підставою для відмови у видачі заявнику свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Таким чином, вимоги заяви окремого провадження заявника є правомірними, обґрунтованими та доведеними, а відтак такими, що підлягають задоволенню, однак частковому шляхом встановлення факту не щодо всього майна, а лише щодо нерухомого майна, оскільки необхідність отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом саме на нерухоме майно стала підставою для звернення заявника до суду та доводилось нею під час розгляду справи.

У відповідності до ст.294 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.1216, 1217, 1258, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.67 Закону України «Про нотаріат», пп.4.18, 4.20 п.4 глави 10 розділу II Порядку, ст.ст.2, 4, 7, 19, 23, 76-81, 89, 95, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву окремого провадження ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ), заінтересована особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора (адреса місцезнаходження: 49023, м. Дніпро, вул. Радистів, 8), про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт, що заборона на все нерухоме майно (власник ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер обтяження 3321373), державна реєстрація якої здійснена 09 червня 2006 року Дванадцятою харківською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серії АА №714778 від 09 червня 2006 року відділу державної виконавчої служби у Фрунзенському районі м. Харкова, не стосується (не охоплює) нерухомого майно, що за життя належало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженцю с. Пигаревка Середино-Будського району Сумської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко