Справа № 2-о/593/45/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"16" вересня 2025 р.

в особі: судді Німко Н.П.

при секретарі Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережани Тернопільської області справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Підгаєцької міської ради про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , зазначивши заінтересованою особою Підгаєцьку міську раду, звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документу Державного акту на право приватної власності на землю.

В обґрунтування заяви зазначив, що звернувся до Підгаєцької державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки ОСОБА_2 . Під час розгляду його документів було встановлено, що у Державному акті на право приватної власності на землю серії ТР №737 від 30 грудня 1999 року зазначено ім`я його тітки ОСОБА_3 , а у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 . Така розбіжність у написанні імені тітки заявника унеможливлює реалізацію заявником своїх спадкових прав після померлої тітки.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи.

У судове засідання представник заінтересованої особи Підгаєцької міської ради не з`явився, подав заяву, в якій вказав, що при вирішенні справи покладається на думку суду та просить справу розглянути без представника міської ради.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що вимоги заявника є підставними і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено таке.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 02 червня 2021 року Підгаєцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Як вбачається із Державного акту на право власності на землю серії ТР №737 від 30 грудня 1999 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,53 га на території Мужилівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області.

Як вбачається із заповіту, складеного у с.Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області 02 лютого 2018 року, ОСОБА_2 заповіла усе своє майно ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу Державного акту на право власності на землю є необхідним для можливості заявниці реалізувати свої спадкові права.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до чинної редакції ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У той же час на момент дати видачі державного акту на право власності на земельну ділянку законодавством передбачалось, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», а також Закон України «Про державний земельний кадастр», яким запроваджено ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно як єдиної держаної інформаційної системи, яка має містити відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

При цьому, Законом України «Про Державний земельний кадастр» відмінено видачу державних актів на землю.

Чинним законодавством України не передбачено порядку внесення змін до державних актів на право власності на землю, видачі нових державних актів на право приватної власності на землю, тобто єдиною можливістю встановити факт належності спадкодавиці державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею, є встановлення даного факту у судовому порядку.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з 01.01.2013 року реєстрацію прав на нерухоме майно здійснюють структурні підрозділи територіальних органів Мін`юсту та не передбачено видачі державних актів про право власності на землю, як не передбачено і можливості внесення виправлень до вже виданих державних актів.

Реалізувати своє право на спадкування, а у подальшому і право власності внаслідок спадкування на згадану земельну ділянку іншим шляхом, окрім встановлення вказаного факту, заявник не має можливості.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.

Суд вважає доведеним той факт, що правовстановлюючий документ, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю серії ТР №737, виданий 30 грудня 1999 року на підставі рішення Мужилівської сільської Ради народних депутатів від 14 вересня 1999 року №51 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під №-106, згідно якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 1,53 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Мужилівської сільської ради із цільовим призначенням для ведення сільського господарства, фактично належав за життя ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , як одній і тій самій особі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 13, 76, ч.2, 3, 4 ст. 263, 264, 265 ч.3 ст.294, п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ,- Державний акт на право приватної власності на землю серії ТР №737, виданий 30 грудня 1999 року на підставі рішення Мужилівської сільської Ради народних депутатів від 14 вересня 1999 року №51 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під №-106, згідно якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 1,53 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Мужилівської сільської ради із цільовим призначенням для ведення сільського господарства, фактично належав за життя ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , як одній і тій самій особі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Тернопільського апеляційного суду.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко