Провадження № 2/202/344/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпра в складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Карасьової Г.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Сухар С.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Нугаєвой В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору довічного утримання, визнання факту передачі обов`язків набувача й визнання набувачем за даним договором, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору довічного утримання, визнання факту передачі обов`язків набувача й визнання набувачем за даним договором, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

В позові зазначається, що ОСОБА_3 , як особа похилого віку мала ряд хронічних захворювань та потребувала стороннього догляду. У зв`язку із цим вона домовилась з ОСОБА_4 про надання відповідного догляду та допомоги. Між ОСОБА_3 , як відчужувачем, та ОСОБА_4 , як набувачем, укладено договір довічного утримання від 06 квітня 2009 року.

За вказаним договором до ОСОБА_4 , як набувача, перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На початку 2016 року ОСОБА_4 у зв`язку зі своєю хворобою припинила виконувати обов`язки набувача за вказаним вище договором довічного утримання та не могла більше надавати ОСОБА_3 постійний догляд та утримання.

При цьому, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 досягнуто згоду щодо необхідності заміни набувача та передання обов`язків набувача іншій особі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Для підтвердження того, що до ОСОБА_5 перейшли обов`язки та права набувача за договором довічного утримання 25 травня 2016 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким остання заповіла все належне їй майно та майнові права ОСОБА_5 .

3 травня 2016 року ОСОБА_5 приступила до виконання обов`язків по догляду та утриманню за ОСОБА_3 , замінивши ОСОБА_4 , фактично ставши набувачем за договором довічного утримання від 06 квітня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Жоден із спадкоємців ОСОБА_4 не виказував наміру надавати догляд і утримання ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 . ОСОБА_5 організувала поховання та понесла витрати з цим пов`язані.

26 вересня 2018 року ОСОБА_5 , як спадкоємець ОСОБА_3 , звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де була зареєстрована спадкова справа.

ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, не отримала, однак вільно та відкрито користувалася квартирою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, спадкоємцем за законом після її смерті стала її донька ОСОБА_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 вересня 2023 року ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , оскільки право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач вважає, що вона має право на спірну квартиру в порядку спадкування після матері ОСОБА_5 , яка фактична замінила сторону у договорі довічного утримання.

З урахуванням наведеного, позивач просила визнати дійсним договір, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про внесення змін до договору довічного утримання від 06 квітня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині заміни набувача за цим договором з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 .

Визнати що у зв`язку з неможливістю подальшого виконння фізичною особою ОСОБА_4 обов`язків набувача за договором довічного утримання від 06 квітня 2009 року, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого за № 5-621 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обов`язки набувача були передані ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 набувачем за договором довічного утримання від 06 квітня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого за № 5-621.

Визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М..

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

25 січня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вона проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Зазначила, що їй на праві власності (в порядку спадкування за законом після смерті батьків) належить квартира АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належала її матері на праві власності на підставі Договору довічного утримання від 06.04.2009, укладеному між ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_4 (набувач), а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 права набувача за даним договором перейшли до її батька, ОСОБА_7 , який прийняв спадщину після матері.

Договір довічного утримання від 06.04.2009 року припинився 29.08.2018 року у зв`язку зі смертю відчужувача - ОСОБА_3 .

Вважає, що дії Позивача, в тому числі подання даної позовної заяви, спрямовані на заволодіння квартирою. Жодних прав на вказану квартиру вона не має. Позивач посилається на якісь неіснуючі усні домовленості про заміну сторони договору довічного утримання, однак такі посилання є безпідставними та не можуть бути заміною існуючих нотаріально посвідчених договорів. Крім того, позивач звернулась до суду з пропуском позовної давності, оскільки ОСОБА_3 померла ще у 2018 році і з того часу квартира перейшла у власність саме родини відповідача.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса міського нотаріального округу Дніпропетровської області Швецової Н.В. належним чином завірені копії матеріалів спадкових справ, відкритих після смерті:

- ОСОБА_4 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_7 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Витребувано у Шостої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії документів, а саме:

- матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , 1928 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- договору довічного утримання, серія та номер: ВМС НОМЕР_1 , реєстраційний номер 5-621, що посвідчений 06.04.2009 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що її родина проживала поруч з ОСОБА_3 .. ОСОБА_4 після перенесення інсульту у 2016 році не змогла надавати допомогу ОСОБА_3 та останню почала доглядати саме родина позивача, зокрема мати. Чоловік ОСОБА_8 не заперечував проти цього. У 2016 році ОСОБА_3 склала заповіт на мати позивача. Після смерті ОСОБА_3 , позивач почала мешкати у її квартирі та іноді здавати її у оренду. Позивач зазначила, що реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем порушує її права.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Сухар С.В. підтримала позовні вимоги, зазначивши, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, який з 2016 року ОСОБА_4 не могла виконувати у зв`язку зі станом здоров`я. У зв`язку з цим, було досягнуто домовленість між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , щодо зміни сторони у договорі. Чоловік ОСОБА_4 проти цього не заперечував. Після смерті ОСОБА_4 її спадкоємці не доглядали ОСОБА_3 та жодних претензій до ОСОБА_5 не висловлювали. ОСОБА_3 уклала на користь ОСОБА_5 заповіт. Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_5 прийняла спадщину після неї, однак не отримала відповідне свідоцтво. Вже після смерті ОСОБА_5 позивач, як її донька, звернулась до нотаріусу для отримання відповідних документів, однак їй повідомили, що право власності на спірну квартиру вже зареєстровано за відповідачем.

Представника відповідача адвокат Нугаєва В.В. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що відповідач на законних підставах володіє спірною квартирою після смерті своєї матері, яка отримала її згідно договору довічного утримання. Зазначила, що ніякі усні домовленості не можуть змінювати правовідносини, для яких законом встановлена обов`язкова нотаріальна форма договорів. Складання заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 не охоплює майно, яка відчужено за договором довічного утримання, а стосується всього іншого майна.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позицію представника, зазначила що після хвороби її матері за ОСОБА_3 до її смерті доглядав її батько.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що вона мешкає у будинку, де проживала ОСОБА_3 .. За останньою здійснювала догляд ОСОБА_4 до 2016 року, коли сама захворіла. Після цього, за ОСОБА_3 доглядала мати позивача ОСОБА_5 , а також робітники соціальних служб. Після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_5 займалась її похованням, а після цього стала проживати в її квартирі.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивача та часто відвідувала її квартиру. Свідок бачила, що позивач піклувалась про сусідку ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є сестрою позивача. За ОСОБА_3 до 2016 року здійснювала догляд ОСОБА_4 , яка потім захворіла та не могла допомагати сусідці. Після цього, за домовленістю з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 догляд за останньою здійснювала мати свідка та позивача ОСОБА_5 , а потім і сама позивач.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що мешкав зі своєю тіткою позивачем до 2019 року та бачив, як вона допомагала ОСОБА_3 .. Також повідомив, що сусід ОСОБА_8 приходив до них з розмовою про ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_13 допитаний в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком позивача. Вони постійно допомагали сусідці ОСОБА_3 .. Також, з 2008 року ОСОБА_3 спілкувалась з родиною ОСОБА_8 , які поступово також почали надавати їй допомогу. В цей час у зв`язку з народженням дитини, яка мала вади, свідок та позивач не мали можливості постійно здійснювати догляд за ОСОБА_3 .. В 2016 році до них прийшла родина ОСОБА_8 та повідомила, що оскільки ОСОБА_4 захворіла вони не можуть більше утримувати та піклуватись про ОСОБА_3 .. Після чого разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було вирішено, що за нею буде доглядати ОСОБА_5 .. ОСОБА_3 на підтвердження цієї домовленості склала на ОСОБА_5 заповіт та надала ключі від квартири. Після смерті ОСОБА_3 у 2018 році родина позивача займалась її похованням, а потім робила ремонт у її квартирі. Жодних претензій протягом всього часу зі сторони родини ОСОБА_8 не пред`являлось.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснили, що як сусідам, їм відомо, що батьки відповідача здійснювали догляд за ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з відповідачем та допомагала її матері робити ін`єкції. В період 2006-2017 років вона бачила, що батько відповідача ходив допомагати до квартири АДРЕСА_3 , де мешкала ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що батьки відповідача допомагали ОСОБА_3 .. Спочатку догляд здійснювала мати відповідача, а після її хвороби батько та сама відповідач.

Заслухавши осіб, що брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, відзив на позов та відповідь на відзив суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , 10 січня 1928 року згідно свідоцтва про право власності на житло від 05 вересня 2008 року № 3/473-08, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради належала квартира АДРЕСА_1 .

20 січня 2009 року ОСОБА_3 було складено заповіт на користь ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І. М..

06 квітня 2009 року між ОСОБА_3 , як відчужувачем, та ОСОБА_4 , як набувачем, укладено договір довічного утримання, посвідчений Шостою дніпропетровською державною нотаріальної конторою та зареєстрований в реєстрі за № 5-621. Згідно договору ОСОБА_4 отримувала квартиру АДРЕСА_1 за надані послуги по догляду ОСОБА_3 ..

25 травня 2016 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким остання заповіла все належне їй майно та майнові права ОСОБА_5 . Цей заповіт було посвідчено Грищенко В.І., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі № 326.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 . виданим Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області.

26 вересня 2018 року ОСОБА_5 , як спадкоємець ОСОБА_3 , звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За заявою ОСОБА_5 було зареєстровано спадкову справу, номер в спадковому реєстрі 63049691 (витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 53446269 від 26 вересня 2018 року).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, що підтверджується Скороченим витягом зі свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданим Управлінням цивільного стану Легниця, Нижньосілезького воєводства, Республіки Польща. Спадкоємцем за законом після її смерті стала її донька ОСОБА_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 вересня 2023 року, вихідний № 2565/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , оскільки право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

На час розгляду справи квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.07.2023 (спадкова справа № 65/2022, зареєстрований в реєстрі за №907) та витягом з Державного реєстру речових прав № 340362413.

Між сторонами виник спір щодо сторони набувача у договорі довічного утримання ОСОБА_3 та як наслідок належності квартири, яка залишилась після її смерті.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ст. 348 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Статтею 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З урахуванням договору довічного утримання від 06 квітня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , саме остання отримувала квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідний запис у реєстрі прав на нерухоме майно було зроблено під час укладення договору довічного утримання 06.04.2009 року.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що фактично сторона набувача по договору довічного утримання від 06 квітня 2009 року була змінена з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 шляхом погодження з ОСОБА_3 ..

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 752 ЦК України у разі неможливості подальшого виконання фізичною особою обов`язків набувача за договором довічного утримання (догляду) з підстав, що мають істотне значення, обов`язки набувача можуть бути передані за згодою відчужувача члену сім`ї набувача або іншій особі за їхньою згодою.

Тлумачення статті 752 ЦК України свідчить, що: законодавцем передбачено два види заміни набувача за договором довічного утримання (догляду). Вони поділяються залежно від підстави, яка необхідна для заміни набувача, на: (а) «договірний»; (б) «судово-договірний»; для «договірної» заміни набувача за договором довічного утримання (догляду) необхідні: (а) договір про заміну набувача. Цей договір укладається тільки між первісним та новим набувачем, і відчужувач не є його стороною. З урахуванням змісту статей 513, 521, 745 ЦК України договір про заміну набувача підлягає нотаріальному посвідченню. Фактичною передумовою для укладення такого договору є неможливість подальшого виконання фізичною особою обов`язків набувача внаслідок підстав, що мають істотне значення. Як істотні підстави можуть бути кваліфіковані досить різноманітні обставини (зокрема, погіршення майнового стану набувача, відсутність у нього постійного заробітку, необхідність переїзду до іншого місця проживання, неможливість виконувати обов`язки з незалежних від нього причин і тощо); (б) згода відчужувача на заміну набувача. По своїй суті згода - це односторонній правочин, яким відчужувач погоджується на заміну набувача. Тобто у такому правочині має бути висловлена згода щодо конкретної фізичної або юридичної особи. Для його сприйняття як іншими учасниками цивільного обороту, так і нотаріусом, він повинен бути викладений письмово. У ЦК України не визначено момент, на який має існувати згода відчужувача. Як наслідок, допустимі кілька варіантів: (1) попередня згода, тобто до моменту укладення договору про заміну набувача; (2) згода одночасно з укладенням договору про заміну набувача; (3) наступна згода, тобто після укладення договору про заміну набувача. Тільки за сукупності перелічених юридичних фактів (договору та згоди) проведення заміни набувача буде правомірним. для «судово-договірної» заміни набувача за договором довічного утримання (догляду) має існувати: (а) договір про заміну набувача за договором довічного утримання (догляду); (б) відмова відчужувача надати згоду щодо заміни набувача за договором довічного утримання (догляду); (в) рішення суду (у частині другій статті 752 ЦК України передбачено, що відмова відчужувача у наданні згоди може бути оскаржена до суду).

В даній справі позивачем не доведено укладання відповідного письмового договору про заміну сторони набувача та його нотаріального посвідчення між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також наявність відповідної згоди відчужувача ОСОБА_3 ..

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Позивачем не доведено факту домовленості про зміну сторони набувача між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як і не доведено факту ухилення ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення такої домовленості.

Факт надання матір`ю позивача допомоги ОСОБА_3 , про що вказують свідки, не може бути такими доказами. При цьому надання такої допомоги може бути як безоплатною так і з метою отримання певного майна, що підтверджується складанням ОСОБА_3 заповіту на ОСОБА_5 .. При цьому, вказаний заповіт не стосується спірної квартири, а стосується іншого майна, яка може бути наявним на момент смерті ОСОБА_3 ..

Також не можуть бути підставою зміни сторони набувача за договором довічного утримання та зміни права власності факт користування родиною позивача спірною квартирою протягом певного часу та відповідні оплати комунальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши, врахувавши та надавши оцінку всім зібраними у справі доказам та доводам сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не довела обґрунтованості своїх позовних вимог про визнання дійсним договору про заміну набувача у договорі довічного утримання від 06 квітня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З огляду на вказане, такі вимоги позивача задоволенню не підлягають, як і вимоги про визнання передачі обов`язків набувача та визнання ОСОБА_19 набувачем по договору довічного утримання від 06 квітня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які по суті є дублюючими.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування після ОСОБА_19 , як похідні від основних вимог.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору довічного утримання, визнання факту передачі обов`язків набувача й визнання набувачем за даним договором, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М. Мачуський