КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 381/24/25 Головуючий у суді І інстанції: Анапріюк С.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2025 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

17.04.2025 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номер шасі « НОМЕР_1 » 2009 року випуску, колір чорний, легковий універсал, що належав її сину ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про витребування з її чужого незаконного володіння транспортного засобу, який приховує відповідач та не надає відомостей про місце його перебування з метою унеможливити ухвалення та виконання рішення суду. Позивач вважає, що вона як спадкоємець має право просити суд накласти арешт на цей транспортний засіб з метою його розшуку та вилучення на підставі накладення на нього арешту рішенням суду та внесенням до реєстру відомостей про розшук. Зазначала, що арешт автомобіля сприятиме встановленню його місця знаходження та вилучення працівниками поліції, а також встановлення можливих осіб, яким це майно передала відповідач з метою його приховування. Вказувала, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить розшук транспортного засобу, його вилучення та несе ризик його переміщення у невідомому напрямку.

Також позивач просила суд не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки вважає, що з наданих відповідачем пояснень та змісту відзиву на позовну заяву не вбачається настання для неї збитків від накладення арешту на вказаний транспортний засіб чи порушення прав відповідачки, у якої відсутні права та підстави користування чи володіння цим автомобілем.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивач є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 18.12.2024 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 ,2009 року випуску, колір чорний, легковий універсал, зареєстрований ТСЦ 8048 від 25.05.2023 року (дата першої реєстрації 11.06.2022 року), що належав загиблому сину ОСОБА_1 , що посвідчено приватним нотаріусом Чернишовою О.А., реєстровий номер 4208.

ОСОБА_3 перебував на військовій службі. Дітей не мав, у шлюбно-сімейних відносинах чи в зареєстрованому шлюбі не перебував, наміру укладення шлюбу не висказував. В постійне користування транспортний засіб нікому не надавав. Син ОСОБА_1 надав відповідачці технічний паспорт на автомобіль, транспортний засіб та ключі від нього, коли вона його проводжала його на службу після відпустки, з метою доставлення нею до його дому спірного транспортного засобу. Після відпустки син ОСОБА_1 загинув на війні. Як стверджує ОСОБА_1 наміру дарувати, надавати у постійне користування транспортний засіб чи продавати транспортний засіб її син не мав.

Натомість, відповідачка залишила автомобіль у себе та затягувала весь час повернення автомобіля ОСОБА_1 , як законній власниці автомобіля.

Відповідачка відмовилася повертати транспортний засіб, спочатку стверджуючи про те, що вона заволоділа спірним майном добросовісно, як цивільна дружина та спірний транспортний засіб вона має намір ділити з ОСОБА_1 , як з спадкоємицею.

Після відкриття провадження у справі про витребування транспортного засобу, відповідач змінила свої пояснення, надала доводи у відзиві на позовну заяву про те, що їй стало відомо, що вона не мала прав на транспортний засіб та не знала що з транспортним засобом робити. Потім надала пояснення у відзиві про те, що передала транспортний засіб третій особі, але не знає ім`я особи та місцезнаходження особи. Дій щодо розшуку чи повернення майна відповідач не вчиняла, з чого вбачається, що спірне майно не було передано третій особі, або умисно приховується відповідачем.

Відповідач не має права на користування та володіння спірним транспортним засобом загиблого сина ОСОБА_1 , що підтвердила у відзиві на позовну заяву.

Зазначала, що ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження та повернуто заяву про забезпечення позову з підстав безпідставності вимог щодо забезпечення позову та необхідності застосування зустрічного забезпечення.

Після відмови у забезпеченні позову та відкритті провадження у справі про витребування спірного транспортного засобу, відповідач припинила вимагати поділу спільного транспортного засобу та заявила про відсутність у неї транспортного засобу тривалий час (з літа 2024 року).

17.04.2025 року апелянт повторно подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT» номер шасі « НОМЕР_1 » 2009 року випуску, колір чорний, легковий універсал, що належав моєму померлому сину, після якого мною прийнято спадщину.

Повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову спричинено наданням відповідачем пояснень про нібито передання третій особі спірного майна, без надання відповідачем відомостей про обставини передачі майна, без ідентифікації особи якій передано майно, без доказів передачі майна чи вчинення дій щодо його повернення, з чого виникли обґрунтовані підозри вчинення дій відповідачем з перешкоджання ухвалення рішення у справі та умисного приховування автомобіля відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Також суд першої інстанції врахував, що за змістом поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначила як підставу та мету такого звернення розшук та вилучення спірного автомобіля на підставі накладення на нього арешту рішенням суду та внесенням до реєстру відомостей про розшук. Зазначила, що арешт автомобіля сприятиме встановленню його місця знаходження та вилучення працівниками поліції, а також встановлення можливих осіб, яким це майно передала відповідач з метою його приховування. Вказала, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить розшук транспортного засобу, його вилучення та несе ризик його переміщення у невідомому напрямку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що підстава звернення позивача з цією заявою не відповідає визначеній процесуальним законом меті застосування заходів забезпечення позову. Вважав, що позивач фактично здійснила підміну понять та процедур.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, між сторонами по справі існує спір щодо транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель PASSAN, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір чорний, легковий універсал, зареєстрований ТСЦ 8048 від 20.05.2023 року, а саме щодо витребування вказаного рухомого майна з чужого незаконного володіння.

В заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивачка вказувала, що після загибелі сина позивачки, остання попросила відповідачку повернути їй автомобіль її сина, який він тимчасово надавав відповідачці у користування для доставлення до гаражу та який нею не був повернутий. Відповідачка відмовилась повертати позивачу транспортний засіб, заявила про те, що у позивачки відсутнє право на користування транспортним засобом, що вона поверне транспортний засіб після прийняття позивачем спадщини. Однак, після прийняття спадщини позивачем, спірний автомобіль відповідачка приховує та не надає відомості про місце перебування засобу нібито, третій особі, відомості про яку також не надає.

Позивачка вважає, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить розшук транспортного засобу, його вилучення та несе ризик його переміщення в невідомому напрямку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року (справа № 658/485/21) зауважує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли наслідком невжиття заходів забезпечення позову є неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає інтереси як позивача, так і відповідача.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки позивачкою обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивачки.

Враховуючи, що між сторонами по справі дійсно виник спір щодо правомірності набуття та володіння відповідачкою ОСОБА_2 транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель PASSAN, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір чорний, легковий універсал, зареєстрований ТСЦ 8048 від 20.05.2023 року, а також доводи позивачки про те, що відповідачка може відчужити спірне майно третім особам до вирішення справи по суті, у зв`язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тому колегія суддів доходить висновку, що невжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на це майно та заборони його відчуження у даному випадку може мати негативні наслідки та ускладнити виконання ймовірного судового рішення в разі задоволення позову, а тому заява позивачки про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Вид забезпечення позову, який позивачка просить вжити у поданій заяві у вигляді накладення арешту на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель PASSAN, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір чорний, легковий універсал, зареєстрований ТСЦ 8048 від 20.05.2023 року, є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, відповідає предмету позову і матеріально-правовим інтересам, за захистом яких позивач звернувся до суду. Такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки.

Висновки суду першої інстанції про те, що підстава звернення позивачки з даною заявою не відповідає визначеній процесуальним законом меті застосування заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки ненакладення арешту на спірну транспортний засіб може мати наслідки його відчуження відповідачкою, що фактично унеможливить виконання судового рішення по справі, враховуючи позовні вимоги щодо витребування транспортного засобу у відповідачки та повернення транспортного засобу у власність позивачки.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, дійшов неправильних висновків, що заявником не наведено обставини, які б свідчили про утруднення або неможливість виконання в майбутньому рішення суду та підстав для забезпечення позову.

Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на уваги суду апеляційної інстанції, а заява позивача про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяв про забезпечення позову, і не дотримався положень ст. 149, 150 ЦПК при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір чорний, легковий універсал, зареєстрований ТСЦ 8048 25 травня 2023 року (дата першої реєстрації 11 червня 2022 року), що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 10 червня 2024 року, після смерті якого видано свідоцтво про право на спадщину на транспортний засіб на ім`я ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Реквізити сторін:

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: відомості відсутні, паспорт: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст постанови складено «22» вересня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко