Справа № 702/672/25
Провадження № 2/702/470/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.09.2025 м. Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Барської Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Возної В.В.,
позивача ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференцзв`язку),
представника позивача адвоката Яроміч О.В. (в режимі відеоконференцзв`язку),
відповідач ОСОБА_2 не з`явився,
за наслідками розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яроміч О. В., звернулась до суду з вимогою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 10 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Заявлену вимогу мотивує тим, що 16.10.2012 вона з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, позов про розірвання якого наразі вирішується судом.
Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач стверджує, що шлюбні відносини з відповідачем вона припинила і переїхала разом із дітьми до орендованого житла, оплату за найм якого здійснює самостійно.
Також позивач зазначає, що дітей з моменту припинення шлюбу з відповідачем утримує вона. Водночас, на її переконання, відповідач, як молода і фізично здорова особа, власник житлових та нежитлових об`єктів нерухомого майна, значної кількості земельних ділянок та чотирьох транспортних засобів, коштів на утримання дітей не надає, врегулювати відносини щодо сплати аліментів у позасудовий спосіб не бажає, а тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільних дітей.
Постановленою 24.07.2025 ухвалою позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У призначені на 04.09.2025, 24.09.2025 та 29.09.2025 судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками про виклик, які надіслані за зареєстрованим місцем його проживання поштовими відправленнями. Однак поштові відправлення повернуті до суду з відміткою про відсутність ОСОБА_2 за вказаною адресою (а.с. 41,48), що є належним повідомленням учасника справи про день, час та місце розгляд справи в розумінні п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Ураховуючи, що передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, розгляд справи за відсутності учасника справи, що не з`явився на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову та поясненнями представника позивача, продовжений.
Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені до ОСОБА_2 вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Стверджує, що відповідач отримує дохід від вирощування лохини та надання послуг з викопування свердловин і колодязів, але до податкових органів звітів не подає. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу ( ст.121 СК України).
Дослідженням копій свідоцтв про народження суд встановив, що ОСОБА_2 , відповідач у справі, є батьком, а ОСОБА_1 , позивач у справі, є матір`ю:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 16.10.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №104 (а.с.8);
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 23.06.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №66 (а.с.9).
Згідно з витягів з реєстру територіальної громади №2025/007285587 від 03.06.2025, №2025/009166546 та №2025/009165848 від 08.07.2025 позивач, відповідач та їх спільні діти мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12).
Відповідно до копії Акта обстеженням умов проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , останні разом з матір`ю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_6 проживають у найманій квартирі АДРЕСА_2 . Дітей мати виховує самостійно (а.с.52-53).
Дослідженням інформації Територіального сервісного центру №7142 без дати суд встановив, що за відповідачем, як власником, у 2020 2023 роках зареєстровані чотири легкових автомобілі: Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2012 року випуску, Toyota Land Cruiser 200, 2016 року випуску, Fiat Doblo, 2008 року випуску, Mitsubishi Galant, 2009 року випуску (а.с.14).
Отримані судом відповіді з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи підтверджують, що відповідач у 2023 2025 роках задекларованих доходів не мав (а.с. 62-64).
За змістом датованої 14.07.2025 довідки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ученицею танцювального клубу «Віват» і щомісячна вартість тренувань в клубі складає 700,00 гривень (а.с.13).
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26.04.2001 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 2 ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
З аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що Сімейним кодексом України на законодавчому рівні закріплений принцип рівності прав та обов`язків батьків, а відповідно брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, а не лише той з батьків з ким проживає дитина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від шести до вісімнадцяти років з 01 січня 2025 року складає 3196,00 гривень.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини.
Суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалися обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.
Положення ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).
Відповідно до ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
На підставі п. 2 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Однак, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.3 ст. 182 СК України).
При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своїх малолітніх дітей, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини і що відповідач, не маючи жодних задекларованих у 2023 2025 роках доходів, у 2022 2025 роках набув у власність за договорами купівлі продажу житловий будинок і земельну ділянку, а також три легкових автомобілі.
Отже, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, оскільки обставини, які входять у предмет доказування у цій справі доведені належними і допустимими доказами.
При визначенні розміру стягуваних аліментів у твердому розмірі суд керується вимогами ч.3 ст. 182 СК України та враховує факт придбання відповідачем упродовж 2022-2025 років за відсутності задекларованих доходів рухомого та нерухомого майна.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 ЦПК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 1211 грн 20 коп. судового збору.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280-283, 287 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання неповнолітніх дітей:
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Тетяна БАРСЬКА