Справа № 128/2714/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

25 вересня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Савченко Я.С.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 "про позбавлення батьківських прав", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Джулинської сільської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Мазур С.М. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , матір`ю якого є та записана в свідоцтві про народження ОСОБА_4 , а батьком - ОСОБА_2 . Через два тижні після народження дитини, ОСОБА_2 виїхав з села Ставки, і від того часу жодного разу з дитиною не бачився та не намагався цього зробити.

Вказує, що з часу народження і до сьогодні ОСОБА_2 жодного разу не спілкувався з дитиною та не цікавився його життям та здоров`ям, нехтував своїми обов`язками по вихованню дитини, повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини, аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 не сплачував, оскільки позивачка не зверталась до суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Добровільно матеріальної допомоги синові не надавав та не бажав спілкуватись з ним.

Представник зазначає, що 26 травня 2014 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , який допомагає їй виховувати її неповнолітнього сина ОСОБА_6 , повністю замінив йому батька і хлопчик відноситься до вітчима як до рідного батька та називає його татом.

Також вказує, що відповідач по справі абсолютно ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною взагалі. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачкою без будь якої моральної та матеріальної підтримки з боку відповідача.

У зв`язку із вищевикладеним, представник позивача просить суд просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.09.2025 позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мазур С.М. до судового засідання не з`явилися, попередньо через канцелярію суду позивач подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 повторно до судового засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в порядку ч.10 ст. 187 ЦПК України. Відзиву на позов, заперечення проти задоволення позовної заяви та (або) заяви про відкладення судового засідання -до суду відповідач не надав, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що постановив відповідну ухвалу.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Джулинської сільської ради Паламарук Л.І. також в судове засідання не з`явилася, попередньо на електронну адресу суду скерувала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи та ухвалити судове рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі.

Вивчивши позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення виходячи з такого.

Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом установлено, що в період спільного проживання без реєстрації шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.11.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Гайворонського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №152, в якому батьком зазначений ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_4 (а.с.38).

26.05.2014 позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюбу, у зв`язку із чим змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 26.05.2014 Виконавчим комітетом Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис 2 (а.с.39).

Той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із матір`ю, позивачем у справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується: копією витягу з реєстру Джулинської територіальної громади №2023/010235901 від 14.12.2023 (а.с.5) та копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №175 від 13.05.2024 (а.с.7).

З копії характеристики вихованця ЗДО «Малятко» с. Ставки Джулинської сільської ради, судом убачається, що мати ОСОБА_9 та вітчим ОСОБА_10 брали активну участь у вихованні дитини, регулярно відвідували батьківські збори, цікавилися розвитком та вихованням ОСОБА_11 . При цьому батько, ОСОБА_12 із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживав; у вихованні дитини участі не брав, з вихователем на зв`язок не виходив, не цікавився вихованням та розвитком дитини, дитячі свята в дитячому садочку не відвідував, на батьківські збори не з`являвся (а.с.37), про що також свідчить копія довідки №195, виданої 10.05.2024 КНП «ЦПМСД» Гайворонської міської ради (а.с.6) та копія характеристики учня 9 класу Ставківської гімназії Джулинської сільської ради (а.с.40).

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку виконавчого комітету Джулинської сільської ради, як органу опіки та піклування №9/6 від 19.09.2024, судом установлено, що виконавчий комітет Джулинської сільської ради, як органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 , 1988 року народження по відношенню до його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки батько своєю поведінкою порушив вимоги статей 150,180 Сімейного Кодексу України, які покладають на батьків обов`язки по вихованню та утриманню дітей (зворотній бік а.с.54).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 121 СК права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 150 СК України закріплюється обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її.

Частиною 1 статті 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч. 1 ст.163 СК України).

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини 4 статті 10, частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Відтак, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також установити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, суд не вважає виправданою поведінку батька відповідача ОСОБА_2 , яка проявляється у тому, що він не бере участі у вихованні своєї доньки та через два тижні після народження сина, покинув його разом із матір`ю і від того часу жодного разу не бачився та не спілкувався з дитиною, що свідчить про те, що у відповідача відсутній інтерес щодо стану здоров`я сина, його розвитку, виховання та навчання у необхідному обсязі; отже відповідачем не створено належних умов для проживання та розвитку сина.

Таким чином, суд погоджується з висновком виконавчого комітету Джулинської сільської ради, як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , оскільки позивачем належним чином обґрунтовано, що позбавлення батьківських прав відповідатиме саме інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для того, щоб зробити обґрунтований висновок про ухилення ОСОБА_2 від виховання сина ОСОБА_3 , що свідчить про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у даному випадку є доцільним та необхідним, оскільки протилежне, з огляду на встановлені судом обставини, може спричинити негативні наслідки для життя та здоров`я дитини.

Оскільки позов задоволений судом у повному обсязі, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення в рахунок повернення сплаченого нею судового збору у розмірі 968,96 гривень.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст.258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 "про позбавлення батьківських прав", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Джулинської сільської ради, - задовільнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , в рахунок повернення сплаченого нею судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Олена САЄНКО