Дата документу 23.09.2025 Справа № 317/707/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/707/25 Головуючий у І інстанції: Ткаченко М.О.
Провадження № 22-ц/807/1690/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Приватного підприємства «АВТО-ПОРТАЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 липня 2025 року у справі за позовом Приватного підприємства «АВТО-ПОРТАЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича до Держави Україна в особі державного органу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог слідчий СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Маковей Єгор Сергійович, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, захист ділової репутації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ПП «АВТО-ПОРТАЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Войтовича Є.М. звернулися до суду з позовом, який у подальшому уточнили, до Держави Україна в особі державного органу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог слідчий СВ ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Маковей Є.С., про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, захист ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.05.2023 в період з 16 год 56 хв до 17 год 30 хв слідчий ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Маковей Є.С. провів огляд приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , про що склав протокол. Відповідно до цього протоколу огляд проведено на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2023 №336/4583/23 в межах досудового розслідування в кримінальному провадженні, що внесено до ЄРДР за №0000027 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України.

Так, згідно з вказаним протоколом: «оглянуто будівлю, яка розташована у вигляді літери «Т». Відносно проїзної частини по АДРЕСА_2 бригади вертикальна частина будівлі являє собою три поверхи. а горизонтальна 4». У ході огляду за допомогою електроболгарки демонтовано навісний замок на вхідній двері. Виявлено два теплових агрегати (твердотопливні).»

Описана будівля належить позивачу ПП «АВТО-ПОРТАЛ». Відповідно до технічної документації об`єкту нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , будівля зазначена як будівля адміністративного управління літ А-3.

Позивачі зазначали, що слідчий суддя не надавав дозволу на огляд або обшук цієї будівлі. Огляд проведено без участі представників власника. За таких обставин, позивачі вважають, що огляд проведено з грубим порушенням вимог ст. 233 КПК України.

Позивач ОСОБА_1 є засновником ПП «АВТО-ПОРТАЛ», позивач ОСОБА_2 є директором ПП «АВТО-ПОРТАЛ». Незаконним оглядом ПП «АВТО-ПОРТАЛ» спричинено матеріальну шкоду у вигляді вартості пошкодженого навісного замка вартістю 1500 грн.

Результатом незаконного огляду є погіршення ділової репутації ПП «АВТО-ПОРТАЛ», що підтверджується публікаціями в засобах масової інформації про нібито кримінальні правопорушення з боку працівників підприємства.

За результатами незаконного огляду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спричинена моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях з приводу погіршення їх ділової репутації, приниження часті та гідності. Моральну шкоду, спричинену ОСОБА_1 оцінено у 50000 грн, моральну шкоду спричинену ОСОБА_2 оцінено у 50000 грн.

Посилаючись на означені обставини, ПП «АВТО-ПОРТАЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Войтовича Є.М. просили судстягнути з держави Україна в особі ГУНП в Запорізькій області на користь ПП «АВТО-ПОРТАЛ» матеріальну шкоду в сумі 1500 грн; на користь ОСОБА_1 50000 грн відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 50000 грн відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_1 10000 грн відшкодування судових витрат.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ПП «Авто портал», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Войтовича Є.М.подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 липня 2025 року та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, що свідчать про очевидну незаконність дій слідчого. Апелянти наголошують на тому, що вони не оскаржують законність обшуку як такого, натомість звернулися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої діями слідчого, які виходять за межі наданих йому повноважень та є очевидно незаконними з огляду на невідповідність об`єкта огляду та об`єкта, зазначеного в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку. Вважають, що суд безпідставно не взяв до уваги підтвердження вартості дверного замка, вартість якого вони просили відшкодувати. А сам факт втручання у сферу діяльності підприємства та приватного володіння, на думку апелянтів, вже є підставою для моральних страждань його засновника та директора, які не потребують документального підтвердження.

У своїх поясненнях спеціаліст-криміналіст СВ ВП № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Маковей Є.С. заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність апеляційної скарги. Звертає увагу на те, що позивачі та їх представник вводять суд в оману з метою одержання власної вигоди, маніпулюючи фактами та створюючи прецедент.

28 серпня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява спеціаліста-криміналіста СВ ВП № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Маковея Є.С. про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Запорізькій області заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Войтович Є.М. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та задоволенні позову.

Представник ГУНП в Запорізькій області Трішина А.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Крім того, апеляційний суд не ухвалював рішень про виклик осіб, які беруть участь у справі для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстави для розгляду справи з обов`язковою участю, зокрема, третьої особи відсутні, отже відсутні й підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, колегія суддів вирішила розглядати апеляційну скаргу за відсутності спеціаліста-криміналіста СВ ВП № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Маковея Є.С.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов є безпідставним і необґрунтованим, правомірність проведення слідчим огляду не перевірялася ані в порядку кримінального, ані в порядку адміністративного судочинства, а матеріали справи не містять належних доказів матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким виском з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що згідно з протоколом огляду від 25.05.2023, 25.05.2023 у період часу з 16 год 56 хв до 17 год 30 хв, слідчим ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Маковеєм Є.С. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2023 у справі № 336/4583/23 проведено огляд приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в межах досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному 03.04.2023 до ЄРДР за №0000027 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України (а.с.30-35).

На підтвердження належності будівлі, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 55-ї бригади, 1, ПП «АВТО-ПОРТАЛ», позивачі надали Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №334503153 від 03.06.2023, копію зведеного акту вартості будівель та споруд (а.с.7-23).

Відповідно до п. 4.1 Статуту ПП «АВТО-ПОРТАЛ» власником підприємства є ОСОБА_1 (а.с.24-29)

Згідно з наказом від 19.05.2020 директором ПП «АВТО-ПОРТАЛ» є ОСОБА_2 (а.с.36).

Відповідно до довідки ПП «АВТО-ПОРТАЛ» на балансі підприємства обліковується замок навісний, балансовою вартістю 1500 грн станом на 05.06.2023 (а.с.37).

За відомостями з ЄО №10605 від 26.05.2023 ОСОБА_3 звернувся на лінію 102 з заявою про те, що 26.05.2023 о 09:57 за адресою: АДРЕСА_1 , заявник як представник власника підприємства Автопортал скаржиться на слідчого, 25.05.2023 о 19:00 поліцейські проводили обшук без згоди власника, чи є ухвала суду власник не знає. На підприємстві Автопортал провели обшук, залишили ухвалу та протокол обшуку, повісили пломби та замок. Заявник не може потрапити на підприємство. (а.с.189).

Згідно з копією заяви від 26.05.2023 ОСОБА_3 отримав ключі від замка за адресою: АДРЕСА_3 , ключі отримав наручно, претензії до якості ключів не має (а.с.188).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З огляду на цей припис шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Позивачі мотивували свій позов тим, що зазнали матеріальної шкоди, що спричинена ПП «АВТО-ПОРТАЛ» під час проведення санкціонованого огляду у межах кримінального провадження, а також моральної шкоди, спричиненої фізичним особам: засновнику та директору ПП «АВТО-ПОРТАЛ» внаслідок незаконних, на їх думку, дій слідчого під час проведення обшуку у кримінальному проваджені. За твердженням позивачів, моральна шкода полягає у моральних стражданнях з приводу погіршення ділової репутації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також з приводу приниження їх честі та гідності. Крім того, в результаті проведення незаконного, на думку позивачів, огляду є погіршення ділової репутації ПП «АВТО-ПОРТАЛ», що за їх твердженням, підтверджується публікаціями в засобах масової інформації про нібито кримінальні правопорушення з боку працівників підприємства.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованих висновків про те, що позивачі не довели належними та допустимими доказами факту завдання їм як матеріальної так і моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями слідчого під час проведення обшуку у кримінальному провадженні та настанням шкоди.

Крім того, суд першої інстанції слушно зауважив, що правомірність проведення огляду не перевірялася ні в порядку кримінального, ні адміністративного судочинства.

Водночас протиправність дій (бездіяльності) органу досудового розслідування є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України як особливий механізмом реалізації прав особи на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

З протоколу огляду судом встановлено, що після проведення слідчої дії працівники поліції зачинили приміщення на новий навісний замок, ключі від якого ОСОБА_3 отримав без зауважень, про що він власноручно зазначив у заяві від 26.05.2025. Зі статуту ПП «АВТО-ПОРТАЛ» вбачається, що саме ОСОБА_3 виступав підписантом вказаного статуту за довіреністю від власника ОСОБА_1 .

Крім того, довідка самого позивача про те, що на балансі підприємства обліковується навісний замок вартістю 1500 грн станом на 05 червня 2023 року не є належним доказом вартості замка, пошкодженого під час проведення слідчим огляду майна 25 травня 2025 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що сам факт втручання у сферу діяльності підприємства та приватного володіння вже є підставою для моральних страждань його засновника та директора, які не потребують документального підтвердження не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на відсутність встановлених порушень з боку слідчого.

Колегія судів зауважує, що позовна заява не містить вимог про визнання неправомірними дій слідчих під час здійснення огляду приміщення, наслідком яких було завдання позивачам майнової та моральної шкоди, натомість позивачі зазначають про очевидну незаконність таких дій, що є тільки їх суб`єктивною оцінкою і за відсутності обґрунтованих доказів, розцінюється апеляційним судом як припущення, що не може бути покладено в основу судового рішення.

Варто також врахувати, що у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та причинний зв`язок неправомірної поведінки з заподіяною шкодою.

Принцип диспозитивностіцивільного судочинства, визначений у статті 13 ЦПК України, вимагає від суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При зверненні до суду позивач самостійно визначає предмет позову, його підстави, коло відповідачів.

Обов`язки, права сторін, які звертаються до суду як учасники процесу, чітко визначені, зокрема, у статтях 43, 44 ЦПК України.

При цьому особа, яка звернулась до суду як сторона судового процесу, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд мав запропонувати позивачам надати докази публікацій в ЗМІ або витребувати їх за клопотанням, а відмова в задоволенні позову тільки на підставі відсутності цих доказів є порушенням принципу змагальності сторін, оскільки клопотання про витребування доказів позивачі не заявляли, у той час як доведення обставини, які мають значення для справи і на які вони посилалися як на підставу своїх вимог є процесуальним обов`язком позивачів.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, вони зводяться до неправильного тлумачення позивачем норм матеріального права, і є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу Приватного підприємства «АВТО-ПОРТАЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича слід залишити без задоволення, а рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 липня 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «АВТО-ПОРТАЛ», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Войтовича Євгена Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: