ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6227/25 Справа № 189/1663/24 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ОСОБА_1 , перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 з 11 жовтня 2008 року. Про те, зазначає, що звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з батьком, має усі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання.

В порядку досудового врегулювання спору ОСОБА_1 звертався до органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

Зазначив, що рішенням виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 03.05.2024 року №31 затверджено висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи зазначене, позивач просив суд визначити місце проживання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 11.10.2008 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Великоновосілківського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис №78. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області.

Згідно довідки від 07 травня 2024 року №1229- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 зареєстрований як ВПО, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

З Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 02.05.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає без реєстрації за вказаною адресою разом з сином, ОСОБА_3 , 2009 року народження.

З висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 03.05.2024 року №31 вбачається, що ОСОБА_1 , батько дитини, не проти того, щоб неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкувався з матір?ю, але проти офіційного визначення місця проживання дитини з матір?ю. ОСОБА_1 додав, що приділяє належну увагу сину, займається його навчанням, мають високі навчальні досягнення. Зі слів ОСОБА_2 , матері дитини, з?ясовано, що вона здійснює утримання дитини, шляхом надання грошових коштів, здійснює купівлю необхідних речей для дитини, відшкодовує додаткові витрати на утримання сина, спілкується та проводить з ними вільний час. Але часто перебуває за кордоном і не може приділяти багато уваги сину.

У зв`язку з чим, органом опіки та піклування рекомендовано визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , а також рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання.

Згідно акту від депутата від 02.05.2024 року умови проживання задовільні, дитина має окреме місце для сну, стіл, місце в шафі для власних речей. ОСОБА_1 працює, має самостійний дохід.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши, що станом на день звернення позивача до суду з позовом, його сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 15 років, тобто він у відповідності до ст. 6 СК України мав статус малолітньої дитини до досягнення ним чотирнадцяти років, але на теперішній час є неповнолітньою дитиною; проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що сторонами не оспорюється; вимоги ст. 160, 161 СК України, передбачають вирішення зазначеного спору щодо малолітньої дитини, тобто дитини, яка не досягла чотирнадцяти років, врахувавши, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про існування між батьками спору щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Судом першої інстанції встановлено, що дитина проживає з батьком.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц.

Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, а також те, що на момент розгляду справи у суді першої інстанції дитині виповнилося 15 років, суд правильно врахував положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з батьком. При цьому судом першої інстанції враховано відсутність спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, оскільки полягають лише в незгоді ОСОБА_1 з результатом розгляду спору та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Отже, вирішуючи справу, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Відповідно ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошена 24 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: