Провадження №: 2-з/755/228/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , особи, які можуть набути статусу учасників справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, Десята київська державна нотаріальна контора, про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

у с т а н о в и л а:

23.09.2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , особи, які можуть набути статусу учасників справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, Десята київська державна нотаріальна контора, про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

У вказаній заяві ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення його майбутнього позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Вимоги заяви мотивовано тим, що 25.12.2012 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , як покупцями, та ОСОБА_6 (яка діяла за згодою свого чоловіка ОСОБА_3 ), як продавцем, був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири. На момент укладання вказаного договору, квартира належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2001 року. Покупець отримав кошти за придбану покупцями квартиру, що слідує з умов договору. Право власності на квартиру у покупців виникло з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу в Державному реєстрі правочинів. В подальшому усі четверо співвласників були зареєстровані у квартирі. У вересні 2025 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не змогли потрапити до квартири, оскільки у ній було змінено замки та містилась записка з ім`ям та номером телефону. Із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заявник довідався, що право власності на квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19.08.2025 року (1/3 частина), свідоцтва про право на спадщину від 13.08.2024 року (1/3 частина) та свідоцтва про право на спадщину від 13.12.2018 року (1/3 частина). ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6 (продавця квартири) та її чоловіка ОСОБА_8 , і був обізнаний про продаж квартири у 2012 році, однак винив дії щодо отримання дублікату договору купівлі-продажу квартири від 06.04.2001 року та в подальшому заволодів квартирою. Оскільки співвласники квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_4 померли, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають намір звернутись до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування квартири з чужого незаконного володіння. На теперішній час існує висока ймовірність, що ОСОБА_3 спробує відчужити квартиру на користь третіх осіб. За неофіційною інформацією ріелторів, до них поступають дзвінки з пропозиціями продажу квартири за ціною нижчою ринкової. За таких обставин, якнайшвидше забезпечення майбутнього позову шляхом накладення арешту на квартиру дозволить забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, унеможливить подальші протиправні дії щодо квартири, сприятиме ефективному захисту порушених прав власників.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви та додатки до неї, приходжу до висновку про те, що вказана заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї документів, спірна квартира знаходиться на території Дніпровського району м. Києва, отже заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви підсудна Дніпровському районному суду м. Києва у відповідності до вимог ст. 30 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що предметом майбутнього позову є, зокрема, спір щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 та її витребування з чужого незаконного володіння.

Згідно наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначену квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору дарування та дох свідоцтв про право на спадщину.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України чітко визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Оскільки предметом майбутнього позову заявлено, зокрема, вимоги щодо права власності та витребування спірної квартири, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, є співмірним до майбутніх позовних вимог про право власності на майно і його витребування, та є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи не виконання рішення суду в частині вирішення вимог про право власності на нерухоме майно та його витребування, у разі задоволення або часткового задоволення таких вимог, і забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду, у разі визнання судом прав та інтересів майбутнього позивача дійсно порушеними.

Накладення арешту на майно стосовно якого виник спір, забезпечить неможливість його відчуження, що сприятиме можливості розгляду справи у розумні строки, та у разі задоволення або часткового задоволення майбутнього позову забезпечить можливість виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки за умови зміни власника відповідне утруднить виконання рішення суду та породить необхідність подальших звернень ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав, отже в такому випадку захист порушених прав не буде ефективним (у разі якщо судом буде встановлено порушення прав позивача та необхідність їх захисту).

Ураховуючи положення ст. 154 ЦПК України судом не встановлено підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Особа, яка може набути статусу відповідача може понести витрати на сплату судового збору у разі оскарження ухвали суду про забезпечення позову в апеляційному порядку, однак такі витрати відносяться до судових і підлягають розподілу при вирішенні спору по суті у кінцевому рішенні суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

Заяву ОСОБА_1 , особи, які можуть набути статусу учасників справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, Десята київська державна нотаріальна контора, про забезпечення позову до подачі позовної заяви - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_3 (19.08.2025 року на підставі договору дарування від 19.08.2025 року - 1/3 частина; 13.08.2024 року на підставі свідоцтва про право на спадщину - 1/3 частина; 13.12.2018 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.12.2018 року - 1/3 частини).

Ухвала набирає законної з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 25.09.2025 року.

Боржник: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя -