КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9176/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Кулика С.В. у м. Київ 03 березня 2025 року за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря Миколи Миколайовича, заінтересована особа Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс»,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, просив визнати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. від 09 жовтня 2024 року про арешт коштів боржника неправомірною та зобов`язати приватного виконавця скасувати арешт, накладений на пенсійний рахунок боржника ОСОБА_1 .

Скаргу мотивував тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. від 09 жовтня 2024 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 13371,08 грн.

Посилався на зміст ч. 2 ст. 70, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 41, 46 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25рп/2009. Зазначив, що чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з рахунку боржника, на який надходять пенсійні виплати, а тому арешт пенсійних коштів особи, після вирахування з неї сум відрахування за судовим рішенням, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. В порушення вказаних норм оскаржуваною постановою накладено арешт на пенсійний рахунок боржника, що позбавило його засобів до існування.

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 доповнив скаргу, посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» № 3048-ХІ від 11 квітня 2023 року, внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX: фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється. Отже, відповідно до даного закону клієнтам банків, на рахунки яких накладено арешт, дозволено користуватись сумою коштів у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а саме 13400 грн.

Крім того, повідомив, що ним до суду подано заяву про скасування судового наказу, за яким Дарницьким районним судом м. Києва відкрите провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, визнати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. від 09 жовтня 2024 року про арешт коштів боржника неправомірною та зобов`язати приватного виконавця скасувати арешт, накладений на пенсійний рахунок боржника ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що за змістом резолютивної частини ухвали, суд відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, в той час як він звертався до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною постанову приватного виконавця, отже суд розглянув по суті скаргу, з якою ОСОБА_1 не звертався, в той же час скаргу ОСОБА_1 , з якою він звертався до суду, не розглянуто.

Наводив зміст ст. 450 ЦПК України, яка передбачає розгляд скарги за участю стягувача, боржника і державного або приватного виконавця, однак в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення скаржника та його представника про час та місце розгляду справи на 03 березня 2025 року. Отже, справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 як боржника за відсутності належного повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи.

Посилався на ст. 447 ЦПК України, вказував, що розглянувши справу без виклику в судове засідання боржника, суд першої інстанції не витребував у приватного виконавця матеріали виконавчого провадження, в судовому засіданні їх не дослідив, а тому фактично ніякого судового контролю за виконанням судового рішення не здійснив.

Судом не було враховано, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року в справі № 753/10386/24 скасовано судовий наказ, виданий 29 травня 2024 року, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь КП «Житло-Сервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 11820,07 грн. Саме за цим виконавчим провадженням, за яким було скасований судовий наказ, і був накладений арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , який той просив скасувати, однак суд не надав цим обставинам будь-якої оцінки.

Наводив зміст п. 5 ч. 1 ст. 39, ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав та наслідків закінчення виконавчого провадження, в тому числі зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Зазначив, що суд першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не застосував до правовідносин, що склалися, в порядку судового контролю наслідків закінчення виконавчого провадження у вигляді зняття арешту, накладеного на грошові кошти боржника.

Крім того, судом взагалі не досліджені доповнення ОСОБА_1 до його скарги, в яких він додатково до своїх доводів виклав ще доводи, які також були підставою для скасування арешту на належні йому грошові кошти. В цих доповненнях ОСОБА_1 повідомляв суд про подання ним заяви про скасування судового наказу, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, але суд не перевірив результати розгляду цієї заяви.

Також у доповненнях до своєї скарги ОСОБА_1 повідомляв, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час воєнного стану» від 11 квітня 2023 року, внесено зміни у Закон України «Про виконавче провадження», відповідно до яких тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

Отже, відповідно до даного закону клієнтам банків, на рахунки яких накладено арешт, дозволено користуватись сумою коштів у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а саме 13400 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 17 вересня 2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів, а приватний виконавець - на електронну пошту.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи наведене, оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зі змісту вказаних вимог закону випливає, що можливість розгляду скарги на дії державного виконавця у відсутності учасників справи, належно повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, кореспондується з обов`язковим виконанням судом процесуального обов`язку такого повідомлення.

Так, повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи 03 березня 2025 року, зокрема рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що судові повістки на адресу ОСОБА_1 всупереч ч. 6 ст. 128 ЦПК України, направлені на поштову адресу, незважаючи на те, що у ОСОБА_1 наявний електронний кабінет, оскільки скаргу подано ним через підсистему «Електронний суд». Натомість, докази направлення судової повістки до електронного кабінету ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу 03 березня 2025 року за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив його можливості скористатись наданими йому процесуальними правами при розгляді справи та на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи подану скаргу ОСОБА_1 по суті, апеляційний суд враховує таке.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно судового наказу 753/10386/24, виданого 29 травня 2024 року Дарницьким районним судом м. Києва, задоволено заяву КП «Житло-сервіс» про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житло-сервіс» 11820,07 грн. (а. с. 6).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. від 09 жовтня 2024 року ВП № 76260233 при примусовому виконанні судового наказу № 753/10386/24, виданого 24 вересня 2024 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення зі ОСОБА_1 на користь КП «Житло-сервіс» 11820,07 грн. на підставі ст. 18, 48, ч. 1, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 13371,08 грн. (а. с. 5).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 11 липня 2023 року, за період з 1 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня (а. с. 7 - 12).

Згідно довідки Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про особу ОСОБА_1 відсутні (а. с. 13).

На а. с. 15 знаходиться копія картки реквізитів для проведення операції поповнення карткового рахунку в українській гривні у АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункт 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Таким чином, звернення стягнення на пенсію боржника має окремий порядок правового регулювання.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти/електронні гроші боржника - юридичної особи, що знаходяться у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки/електронні гаманці виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти/електронні гроші боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках/електронних гаманцях і на рахунках/електронних гаманцях, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 2, п 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У пунктах 7.14-7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) зазначено, що «виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) вказано, що «виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). […] Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».

Аналогічні правові висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2024 року в справі № 202/9476/23 (провадження № 61-17408св23).

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 повідомляв, що приватним виконавцем накладено арешт на його пенсійний рахунок, що позбавило його засобів до існування.

Разом із тим, з постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. від 09 жовтня 2024 року ВП № 76260233 при примусовому виконанні судового наказу № 753/10386/24, виданого 24 вересня 2024 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення зі ОСОБА_1 на користь КП «Житло-сервіс» 11820,07 грн. вбачається, що приватним виконавцем на підставі ст. 18, 48, ч. 1, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів, що на зазначений ним рахунок в АТ «Ощадбанк» було накладено арешт на підставі постанови приватного виконавця, а також, що цей рахунок є рахунком із спеціальним режимом використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Також, навіть у випадку належності банківського рахунку ОСОБА_1 до категорії рахунків із спеціальним режимом використання, або у випадку, що звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», будь-яких доказів звернення ОСОБА_1 до приватного виконавця з наданням підтверджуючих документів накладення арешту на пенсійний рахунок, як і інформування приватного виконавця як банківською установою, так і ОСОБА_1 про номер рахунку, відкритий у банку та на який перераховуються його пенсійні виплати, останнім до суду надано не було.

Таким чином, саме по собі накладення приватним виконавцем арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 13371,08 грн., не свідчить про порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції № 512/5.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» № 3048-ХІ від 11 квітня 2023 року, яким внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», клієнтам банків, на рахунки яких накладено арешт, дозволено користуватись сумою коштів у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а саме 13400 грн., апеляційний суд враховує таке.

Дійсно, вказаним Законом внесено зміни до пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX: фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.

Разом із тим, цим же п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що у разі накладення арешту на кошти, розміщені на декількох поточних рахунках фізичної особи - боржника в одному банку або на поточних рахунках у різних банках, для здійснення видаткових операцій має бути визначений лише один поточний рахунок фізичної особи - боржника в одному банку.

У разі наявності декількох виконавчих проваджень стосовно однієї фізичної особи - боржника для усіх виконавчих проваджень визначається один поточний рахунок для здійснення видаткових операцій. Кількість виконавчих проваджень не впливає на розмір суми, яка не підлягає зверненню стягнення і на яку фізична особа - боржник може здійснювати видаткові операції.

Для визначення такого поточного рахунку у банку фізична особа - боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Заява може бути подана в паперовій формі (нарочно або засобами поштового зв`язку) або в електронній формі з дотриманням вимог, встановлених Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг».

У заяві зазначаються номер поточного рахунку, який фізична особа - боржник просить визначити для здійснення видаткових операцій, та найменування банку, в якому відкрито такий рахунок. Фізична особа - боржник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.

Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 не надано доказів, що він у встановленому порядку звертався до приватного виконавця із заявою про визначення вказаного ним у скарзі рахунку як поточного рахунку для здійснення видаткових операцій. Вказані обставини також не є підставою для визнання постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника неправомірною.

Крім того, до апеляційної скарги надано копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року в справі № 753/10386/24, якою скасовано за заявою ОСОБА_1 судовий наказ, виданий 29 травня 2024 року суддею Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/10386/24 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь КП «Житло-сервіс» 11820,07 грн. (а. с. 49).

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, скасування судового наказу, виданого 29 травня 2024 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/10386/24 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь КП «Житло-сервіс» 11820,07 грн., на підставі якого було відкрите виконавче провадження ВП № 76260233 і в межах якого постановою приватного виконавця від 09 жовтня 2025 року накладено арешт на грошові кошти боржника, є підставою для звернення боржника до приватного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», однак не підставою для визнання постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника неправомірною, з огляду на те, що станом на час прийняття приватним виконавцем постанови про арешт коштів судовий наказ Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року в справі № 753/10386/24 був чинним та підлягав примусовому виконанню.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» не застосував до правовідносин, що склалися, в порядку судового контролю наслідків закінчення виконавчого провадження у вигляді зняття арешту, накладеного на грошові кошти боржника, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначені процесуальні дії не відносяться до компетенції суду, а є повноваженнями виконавця, передбаченими ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря М.М. є такими, що вчинені відповідно до закону, в межах повноважень, право заявника ними не було порушено, в зв`язку з чим апеляційним судом приймається постанова про відмову в задоволенні скарги, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 451 ЦПК України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, що є підставами для скасування ухвали з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні скарги на рішення приватного виконавця.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердаря Миколи Миколайовича, заінтересована особа Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.