Справа № 133/2181/25
Провадження № 22-ц/801/2030/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 рокуСправа № 133/2181/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 133/2181/25 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області в межах зведеного виконавчого провадження № 77312853,

за апеляційною скаргою представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Сімчука Ігоря Анатолійовича на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2025 року, постановлену складі судді Дем`янової Ж. М.,

встановив:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області в межах зведеного виконавчого провадження № 77312853, заінтересовані особи: ОСОБА_2 (стягувач) у якій скаржник просив скасувати: постанову державного виконавця Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області в межах зведеного виконавчого провадження № 77312853 від 21.02.2022 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні в Козятинському відділі державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходяться зведене виконавче провадження АСВП №77312853 до складу якого входять два виконавчих провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку АСВП №67728842 та по другому виконавчому провадженню АСВП №67728546 стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.

Державним виконавцем 02.12.2021 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №67728842 та №67728546, а 21.02.22, в зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці, відомості про боржника внесено до єдиного реєстру боржників.

Також 21.02.2022 державним виконавцем відповідно до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

ОСОБА_1 06.05.2025 визнано інвалідом II групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №10473/25/3202/В, у зв`язку із чим останній 22.05.2025 звернувся із заявою до Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, яка залишена без належного реагування.

З відповіді від 03.06.2025 вих.20139/22.1982 Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі слідувало, що: «Станом на момент винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами 21.02.2022 у державного виконавця не було підстав не було підстав не застосовувати вказані обмеження, оскільки групу інвалідності ОСОБА_1 отримав 06.05.2025 року згідно рішенням лікарсько-консультативної комісії від 06.05.2025 номер витягу №10473/25/3202/В, номер рішення №10473/25/3202/В.

Отже, після погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі постанови про тимчасові обмеження буде скасовано, інші підстави для скасування не передбачено ЗУ «Про виконавче провадження»».

На думку скаржника дії в.о. начальника відділу Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Лопатинської Н.М. щодо відмови у винесенні постанови про зняття тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами боржника - ОСОБА_1 є протиправними та незаконними, оскільки вони вчиненні з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У урахуванням викладеного, скаржник звернувся до суду зі скаргою, у якій просив постанову державного виконавця Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області в межах зведеного виконавчого провадження № 77312853 від 21.02.2022 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами скасувати.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2025 рокуу задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області в межах зведеного виконавчого провадження № 77312853 від 21.02.2022 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Сімчук Ігор Анатолійович подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт вказує, що ухвала суду постановлена із порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права та матеріального права, а тому повинна бути скасована. Вважає що суд першої інстанції під час розгляду справи не надав правової оцінки всім обставинам справи.

26 серпня 2025 року від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції законна та обґрунтована, просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник скаржника - адвокат Сімчук І.А. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити, посилаючись на аргументи викладені у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду скарги були повідомлені завчасно та належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Козятинським міськрайонним судом Вінницької області 02.08.2021 у справі №133/2175/21 виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 .

На виконання рішення суду видано виконавчий лист 133/2176/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

На примусовому виконанні в Козятинському відділі державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходяться зведене виконавче провадження АСВП №77312853 до складу якого входять два виконавчих провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку АСВП №67728842 та по другому виконавчому провадженню АСВП №67728546 стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.

Державним виконавцем 02.12.2021 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №67728842 та №67728546, а 21.02.22, в зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці, відомості про боржника внесено до єдиного реєстру боржників.

Також 21.02.2022 державним виконавцем відповідно до ч. 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

ОСОБА_1 06.05.2025 визнано інвалідом II групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №10473/25/3202/В, у зв`язку із чим останній 22.05.2025 звернувся із заявою до Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, у задоволенні якої йому було відмовлено.

Станом на 30.06.2025 заборгованість зі сплати аліментів по АСВП № 67728546 становить- 96339,84грн, а по АСВП № 2506,00 грн, а разом - 208 845,84грн, заборгованість по сплаті аліментів збільшується щомісяця, так як боржник аліменти не сплачує з січня 2022 року.

Тобто ОСОБА_1 рішення Козятинського міськрайонного суду щодо сплати аліментів не виконуються.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, виконання судового рішення має розглядатися, як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції та статті 1 протоколу 1 Конвенції.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права),корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності ,у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».)

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Водночас, ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оскаржувана постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами прийнята 21.02.2022 державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні № 77312853, у якому стягувачем є ОСОБА_2 , (мати дитини), а боржником є ОСОБА_1 (батько дитини).

З указаної постанови вбачається, що підставами для встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами було невиконання останнім рішень суду, якими стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, оскільки станом на день винесення постанови, загальна сума заборгованості перевищувала суму відповідних платежів за чотири місяці.

Представник скаржника не заперечував той факт, що ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів станом на 21.02.2022 та не мав будь-яких підстав, статусів, визначених ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», які б не дозволяли застосовувати до нього тимчасове обмеження.

Представник скаржника просив скасувати постанову від 21.02.2022 з тих підстав, що ОСОБА_1 (боржник у виконавчому провадженні) 06.05.2025 визнано інвалідом II групи.

Основним аргументом зі сторони скаржника була теза про те, що положення п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не можуть бути застосовані до останнього у зв`язку із ч. 10 ст. 71 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» , а саме: використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю.

Разом із тим, заявником, до суду не було надано доказів наявності підстав, передбачених п. 10 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: посвідчення водія, документів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 транспортного засобу (на праві власності чи користування), медичної довідки, яка засвідчує придатність до керування транспортним засобом тощо.

Також скаржником не наведено ні у скарзі, ні в судовому засіданні обставин, за яких останній має потребу у використанні транспортного засобу саме із у зв`язку з інвалідністю. Не долучено до матеріалів індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, а також доказів, що підтверджують необхідність у виконанні такої програми за допомогою транспортного засобу.

Сам факт наявності інвалідності в особи, не є підставою щодо не застосування до неї обмеження у керування транспортним засобом, яке передбачено п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Доказів використання транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, у скарзі скаржник просить скасувати постанову державного виконавця Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області в межах зведеного виконавчого провадження № 77312853 від 21.02.2022 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, яка винесена відповідно до вимог чинного законодавства України, при цьому бездіяльність державного виконавця зі скасування вказаної постанови, скаржником протиправною не визнається.

Станом на момент винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами 21.02.2022. у державного виконавця не було підстав не застосовувати вказані обмеження, оскільки групу інвалідності ОСОБА_1 отримав 06.05.2025.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції, що скаржником не було доведено жодним належним та допустимим доказом факту порушення державним виконавцем норм ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо підстав застосування до нього вказаних тимчасових обмежень.

Закон спрямований на забезпечення належного виконання рішень щодо стягнення аліментів з метою зменшення заборгованості зі сплати аліментів, а також забезпечення захисту інтересів та належного утримання осіб, які отримують аліменти.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, виходячи із системного аналізу норм права та доказів вивчених під час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вказана скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Сімчука Ігоря Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник