УХВАЛА

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 758/15620/23

провадження № 61-10486 ск 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов`язання вчинити дії, скасування заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила:

- визнати дії Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з нарахування та пред`явлення їй для оплати неналежно розрахованої вартості об`єму спожитої теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 13 303,69 грн станом на 01 грудня 2023 року такими, що порушують права позивача як споживача комунальних послуг;

- скасувати заборгованість в сумі 13 303,69 грн, нараховану відповідачем, зазначену в рахунку повідомленні станом на 01 грудня 2023 року як таку, що не відповідає фактичній вартості та об`ємам спожитого позивачем тепла та порушує права споживача комунальних послуг;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок станом на 01 грудня 2023 року вартості наданих послуг з теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року у цивільній справі № 758/11658/21;

- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не отримання з 2021 року доступу до вузлів комерційного обліку тепла для обслуговування, поновлення їх роботи та зняття показників об`ємів спожитої тепла енергії в будинку за АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати відповідача отримати доступ до вузлів комерційного обліку теплової енергії будинку АДРЕСА_2 та поновити їх роботу шляхом здійснення належного обслуговування, ремонту або заміни непрацюючого вузла комерційного обліку на аналогічний та поставити його на облік на протязі 5 днів.

2. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 23 липня 2025 року, у задоволені позову відмовлено.

3. У серпні 2025 року через підсистему «Електронний Суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2025 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

4. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2025 року справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В., судді, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В., Петров Є. В.

5. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2025 року справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В., судді, які входять до складу колегії: Калараш А. А., Петров Є. В.

6. Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

8. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

9. Пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

10. Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження, зокрема, призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

11. Предметом спору у справі № 758/15620/23 є вимоги, заявлені з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», ціна позову у справі становить 13 303,00 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 60 = 181 680,00 грн), отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

12. Водночас, касаційна скарга, містить посилання на підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню у випадку, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, особа яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи та справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

13. Так, заявник обґрунтовуючи необхідність відкриття касаційного провадження у малозначній справі вказує на те, що справу необхідно розглянути як винятковий випадок з урахуванням вимог частини третьої пункту 2 підпунктів «а», «б», «в» статті 389 ЦПК України, оскільки це необхідно для забезпечення принципу правої визначеності та стабільності судових рішень, єдності практики застосування норм права, у зв`язку з тим, що висновки та прийняте рішення у справі №758/15620/23 від 23 липня 2025 року суперечить висновкам та рішенню прийнятому раніше судом у справі №758/11658/21 від 03 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили.

14. Обґрунтовуючи підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявник посилається на принцип преюдиції. Станом на серпень 2025 року споживач ОСОБА_1 та постачальник послуг КП «Київтеплоенерго» отримали два протилежних за змістом судових рішення, при цьому останнє судове рішення у справі №758/15620/23 від 23 липня 2025 року та висновки викладені в ньому суперечать рішенню суду від 03 жовтня 2023 року у справі №758/11658/21, яке набрало законної сили чим порушено принцип правової визначеності та стабільності судових рішень, єдності практики застосування норм права.

15. Посилання на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявник обґрунтовує знову ж таки наявністю двох протилежних за змістом судових рішень. Враховуючи, що КП «Київтеплоенерго» станом на серпень 2025 року не виконало вимоги суду у справі №758/11658/21, що набрало законної сили, а відмова у задоволенні позову споживача у справі №756/15620/23 від 23 липня 2025 року є наслідком встановленого судом факту відсутності порушення відповідачем прав позивача під час нарахування заборгованості за опалення, зазначене рішення призведе до стягнення зі споживача нарахованої постачальником послуг завищеної заборгованості за послуги опалення станом на 01 червня 2024 року так як споживач позбавлений можливості спростувати неналежне нарахування заборгованості.

16. Обґрунтовуючи виняткове значення справи для особи, яка подає касаційну скаргу, та суспільний інтерес, заявник зазначає, що в більшості багатоквартирних будинків міста Києва, вузли комерційного обліку об`ємів опалення знаходяться в непрацездатному стані, а постачальник послуг КП «Київтеплоенерго» тривалий час умисно не використовує, не обслуговує та не ремонтує лічильники тепла (вузли комерційного обліку). В судовій практиці відсутнє рішення суду, яким визнано протиправним дії постачальника послуг-оператора зовнішніх інженерних мереж щодо не поновлення роботи вузла комерційного обліку, жодним рішенням не зобов`язано постачальника послуг здійснити його обслуговування, ремонт або заміну у терміни, передбачені законодавством.

17. Перевіривши зазначені доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наведені скаржником обґрунтування не дають достатніх підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

18. Тобто скаржнику в касаційній скарзі необхідно обґрунтувати наявність актуальної правової проблеми, яка може бути вирішена за результатами касаційного перегляду справи.

19. Наведені скаржником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зводяться виключно до незгоди із оскаржуваними судовими рішеннями та встановленими судами обставинами справи і не містять належного обґрунтування наявності актуальної правової проблеми. Скаржником не зазначено про неоднакове застосування касаційним судом (згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України саме його висновки, викладені в постановах, повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норм права) одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Тому таке формальне посилання заявника на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не свідчить про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

20. Крім цього кількісний критерій має відображати той факт, що правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

21. Отже заявник, вказуючи на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, належним чином не обґрунтовує визначений підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України виняток.

22. Крім цього заявник вказуючи на відсутність можливості спростувати обставини, встановлені судовим рішенням, при розгляді іншої справи, яке набрало законної сили.

23. Однак, вимоги у справах №758/15620/23 та №758/11658/21 стосувались перерахунків та розгляду судами нових фактичних обставин, що виникли після попереднього рішення та які стосувались різних проміжків часу, а преюдиція стосується фактів, які вже були встановлені в попередньому судовому рішенні.

24. Також не дає достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження в цій справі, наведена заявником обставина про виняткове значення для нього цієї справи та суспільний інтерес, оскільки обґрунтовуючи підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України він фактично дублює обґрунтування підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, іншим скаржник свої доводи належним чином не обґрунтував та не долучив жодних доказів на їх підтвердження. Незгода скаржника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для нього, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

25. Доводи, заявника, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до його незгоди із оцінкою судами попередніх інстанції зібраних у справі доказів та встановлених обставин, викладення власного погляду щодо застосування норм права при розгляді цієї справи та по суті є спробою повторного перегляду справи та переоцінки встановлених судами обставин та доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду.

26. Варто зазначити, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

27. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

28. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

29. Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.

30. Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

31. При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

32. Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

33. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

34. Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

35. Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

36. За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389 та 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов`язання вчинити дії, скасування заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2025 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді /підпис/ В. В. Пророк

/підпис/ А. А. Калараш

/підпис/ Є. В. Петров