ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 547/995/23

провадження № 61-16234св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Павелком Русланом Сергійовичем, на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року у складі колегії суддів:Пилипчук Л. І., Дряниця Ю. В., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, стягнення збитків і моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 27 липня 2023 року між ним та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу належного останньому автомобіля за ціною 9 000,00 дол. США. При цьому, ОСОБА_2 позиціонував автомобіль як такий, що не має прихований дефектів, тобто не фарбований та який не був у ДТП. На виконання такого правочину позивач сплатив ОСОБА_2 кошти у погодженому розмірі та отримав вказаний автомобіль, але на прохання відповідача його вартість у договорі була занижена до 230 000,00 грн. Вчинення правочину відбувалося у РСЦ 5347 ТСЦ МВС в Полтавській області шляхом оформлення договору купівлі-продажу № 5347/2023/3914142 транспортного засобу. Того ж дня працівниками ТСЦ 5347 було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та змінено реєстраційний номер автомобіля на НОМЕР_1 .

При постановці автомобіля на облік відповідач, скориставшись їх дружніми відносинами, відговорив позивача від проведення відповідного експертного дослідження, пославшись на те, що таке дослідження проводилося у жовтні 2018 року, коли відповідач набув його у власність. Відтак сумнівів у відповідності облікових даних у позивача не було, окрім того відповідач аргументував свої дії заощадженням коштів на проведення експертного дослідження.

Уже після придбання автомобіля позивач вирішив пройти відповідне діагностування автомобіля, під час якого були виявлені розбіжності у VIN номері автомобіля, які знаходяться на кузові та контролері автомобіля. Виявилося, що придбаний автомобіль є дизельним у той час як за VIN номером автомобіля «контролера» він є бензиновим, колір автомобіля по VIN номеру є сірий, по факту чорний. При більш детальному огляді автомобіля було виявлено, що кузов автомобіля складається із 2-х частин автомобілів з різними VIN номерами. Більш того, співробітники автосервісу повідомили, що вони знають указаний автомобіль та неодноразово повідомляли відповідача про розбіжності у типі палива двигуна із зазначеним VIN номером автомобіля, а також що кузов автомобіля є «конструктором», тобто його було зварено із 2-х частин.

Виявивши такі дефекти, позивач декілька разів зустрічався із відповідачем та намагався у позасудовому порядку розірвати договір купівлі-продажу, повернути автомобіль та отримати 9 000,00 дол. США, які були сплачені при його купівлі. Проте такі вимоги відповідач залишив без належного реагування. При вказаних зустрічах була присутня і дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що вказаний договір купівлі-продажу автомобіля слід визнати недійним, адже продавець, укладаючи правочин та будучи достеменно обізнаним про вказані обставини, свідомо ввів покупця в оману з метою незаконного отримання коштів.

В обґрунтування розміру моральної шкоди вказав, що відповідачами внаслідок наведених дій позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях та сильному стресі, спричинених порушенням звичного режиму життя, неможливістю розпоряджатися та користуватися власним автомобілем.

Уточнивши вимоги, просив суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5347/2023/3914142 від 27 липня 2023 року, укладений між ним та ОСОБА_2 щодо автомобіля марки BMW Х3, 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ;

стягнути у солідарно порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь матеріальні збитки у розмірі 460 000,00 грн та 20 000,00 грн моральної шкоди;

стягнути у солідарно порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь витрати на залучення спеціаліста для проведення спеціального дослідження автомобіля у розмірі 3 500,00 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення суду першої інстанції

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5347/2023/3914142 від 04 липня 2023 року щодо автомобіля ВМW Х3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що укладений між продавцем ОСОБА_2 і покупцем ОСОБА_1 .

Стягнено із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 збитки у сумах 460 000,00 грн і 3 500,00 грн, а також моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн.

Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 349,44 грн витрат зі сплати судового збору.

Стягнено із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 349,44 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що висновок НД Бюро судових експертиз «Сантодор+» № 201823-1 спеціального дослідження автомобіля BMW Х3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , від 21 серпня 2023 року не є висновком спеціаліста чи висновком експерта у розумінні статті 102 ЦПК, однак він має усі реквізити і ознаки, які стосуються письмового доказу у розумінні статті 95 ЦПК. Відповідачі чи їх представник не надали судові доказів помилковості, безпідставності, недопустимості тощо обставин і фактів, які вказані у висновку і які повідомив свідок ОСОБА_4 .

З огляду на державну реєстрацію 30 жовтня 2018 року автомобіля за заявою відповідача ОСОБА_2 , дії з перереєстрації автомобіля було здійснено за його волі, за його заявою і за його повної обізнаності про ідентифікаційні ознаки і номери автомобіля, зокрема й щодо змісту висновку експерта про невідповідність номерних агрегатів і наявності слідів кузовного ремонту. Вчиненню відповідних дій сервісним центром МВС передував огляд експертом сервісного центру автомобіля і він поза розумним сумнівом встановив відмінності VIN-кодів, відсутність контрольних табличок, сліди заміни даху і задньої частини автомобіля, попередні 4 заміни двигуна і одну зміну кольору автомобіля. Більш того, свідок ОСОБА_5 (СТО «Хорол Авто») дав показання, що ОСОБА_2 повідомляв йому, що автомобіль робився «під документи».

Вказані відомості у їх сукупності, а особливо історія і підстави перереєстрації автомобіля на час його придбання ОСОБА_2 (30 жовтня 2018 року), достовірно свідчать про його обізнаність щонайменше про заміну двигуна, кольору і типу коробки перемикання передач. Відтак доводи і пояснення ОСОБА_2 про необізнаність про попередні кольори, тип і об`єм двигуна автомобіля є недостовірними і неправдивими. Також очевидно неправдивими є доводи відповідачів про необізнаність про відмінності в електронному блоці управління автомобілем, оскільки загальновідомо, що ремонту або технічному обслуговуванню автомобіля передує підключення до нього діагностичного приладу - OBD-сканера, який зв`язується з блоком управління двигуном і показує індивідуальні (унікальні, єдині) ідентифікуючі, справжні дані, якими є VIN-номер кузова і номер двигуна.

Доказом обізнаності відповідачів про технічний стан автомобіля, зокрема і його недоліки, також є те, що автомобіль перебував у їх володінні і користуванні майже 5 років: із 30 жовтня 2018 року по 04 липня 2023 року. Упродовж цього строку автомобіль не один раз перебував на СТО, щодо нього здійснювалися ремонтні і регламентні роботи тощо.

Загальновідомим також є заборона часткової заміни кузова (остова/«капсули»), що істотно знижує жорсткість та міцність кузова, що у свою чергу, має прямим наслідком більшу травматичність водія і пасажирів у разі потрапляння автомобіля у ДТП.

Всі вказані обставини у сукупності впливають на якість автомобіля, його вік, на його ремонтопридатність, цілісність, коректність VIN-кодів тощо. Ураховуючи зазначені обставини справи у їх сукупності суд робить висновок, що відповідачі у спосіб замовчування не повідомили позивачеві про особливості (істотні недоліки) автомобіля, а відтак як продавці застосували обман щодо покупця, за відсутності якого автомобіль не був би придбаний позивачем або ж ціна придбання була б значно меншою. Доводи відповідачів про те, що позивач не скористався правом передпродажної перевірки автомобіля чи експертного огляду у сервісному центрі МВС, не змінюють висновок суду про наявність обману і його прямий вплив на волю позивача щодо придбання автомобіля.

Тому суд задовольняє першу позовну вимогу і визнає недійсним відповідний договір купівлі-продажу автомобіля. Щодо наслідків недійсності правочину, то жодна із письмових заяв по суті справи не містить вказівки на необхідність застосування реституції, а саме щодо повернення автомобіля покупцем продавцеві.

Щодо збитків за недійсним договором купівлі-продажу, то оскільки спірний правочин вчинено внаслідок застосування відповідачами обману (стаття 230 ЦК), суд стягує з відповідачів на користь позивача подвійний розмір збитків - 460 000,00 грн (230 000,00 х 2), який слід обраховувати від ціни договору - 230 000,00 грн.

Щодо витрат на залучення спеціаліста, то за складення висновку НД Бюро судових експертиз «Сантодор+» № 201823-1 від 21 серпня 2023 року (т. 1, а. с. 202-205) позивач квитанцією від 17 серпня 2023 року сплатив 3 500,00 грн (т. 1, а. с. 102). Вказані витрати є збитками позивача, які він зробив з метою відновлення свого порушеного права (стаття 22 ЦК) - отримання письмового доказу щодо істотних недоліків автомобіля. Відтак суд також задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивача 3 500,00 грн.

Щодо моральної шкоди, то згідно з виписним епікризом 4133 ОСОБА_1 з 14 липня 2023 року по 28 липня 2023 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Хорольська МЛ» з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу в ВББ зі стійким помірним вестибулярно-атактичним синдромом на тлі ДЕ ІІІ ст. змішаного гемезу (гіпертонічна, а/с, діабетична, з вираженою явд, цефалгічно.церк.астанічним см (а. с. 12). За обставин справи позивач зазнав обману з боку відповідачів щодо стану придбаного у них автомобіля, відтак мав почуття обману, приниження, несправедливості, обурення, змушений був докладати значних зусиль до поновлення і захисту своїх прав, замовляти дослідження автомобіля, витрачати час і кошти для залучення спеціаліста, адвоката, явки до суду тощо (статті 23, 230, 1167 ЦК). Відтак суд повністю задовольняє цивільний позов про стягнення 20 000,00 грн моральної шкоди, що завдана відповідачами позивачеві.

Щодо солідарного обов`язку відповідачів, то придбання і продаж автомобіля вчинено під час перебування відповідачів у шлюбі, автомобіль був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідачів. Автомобіль є цінним майном, тому всі правочини щодо нього, за загальним правилом, вчиняються за згодою іншого з подружжя і в інтересах їх сім`ї. Доказів протилежного судові не надано. Обоє відповідачів користувалися автомобілем, а тому доводи відповідачки ОСОБА_3 що вона не розбирається у технічній складовій автомобіля чи не знала упродовж неповних 5 років про його стан, відхиляються судом як необґрунтовані. Поза розумним сумнівом упродовж майже 5-річного володіння і користування автомобілем вона знала про особливості (недоліки) автомобіля. Відтак і збитки і моральна шкода стягуються солідарно з відповідачів на користь позивача.

Позивачем сплачено 4 698,88 грн судового збору (т. 1, а. с. 4). Суд задовольнив позов повністю. Відтак суд стягує судовий збір із відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог виходячи із кількості відповідачів, тобто по 2 349,44 грн з кожного (4 698,88 / 2).

Додатковим рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 29 липня 2024 року стягнено із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу. У стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 33 300,00 грн витрат на правничу допомогу відмовлено та покладено відповідні витрати повністю на ОСОБА_2 .

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами, а їх розмір є розумним та співмірним зі складністю справи.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , подані в його інтересах представником адвокатом Савинською Н. Ю., задоволено.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 29 липня 2024 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, стягнення збитків і моральної шкоди відмовлено.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 правничі витрати у розмірі 5 000,00 грн.

В іншій частині заяви ОСОБА_2 про стягнення правничих витрат відмовлено.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 524,16 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції наведені норми права неправильно застосував та, надавши детальну оцінку істотності недоліків предмету оскаржуваного правочину, залишив поза увагою, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони правочину. Усупереч викладеному позивач, маючи право вибору та діючи на власний розсуд, у присутності адміністратора територіального сервісного центру МВС № 5347 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області Зіміної Н. І., яка перевірила відповідність інформації внесеної до цього договору документами, що надані його сторонами, підписав договір купівлі-продажу, окремі положення якого, зокрема, п. 1.3 договору фіксує, що покупець оглянув та ознайомився із майном, претензій щодо технічного стану відчужуваного транспортного засобу не має.

Доводи позивача, викладені ним у позові, що фактично при постановці автомобіля на облік, відповідач, скориставшись їх дружніми відносинами, відговорив його від проведення відповідного експертного дослідження, колегія суддів відхиляє як безпідставні. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Тоді як обставини, що належать до предмета доказування у цій справі, не могли бути підтверджені показаннями свідків, що районний суд залишив поза увагою. Відтак такі твердження позивача не ґрунтуються на доказах та не спростовують презумпцію правомірності оскаржуваного правочину. Апеляційний суд враховує, що відсутність у позивача як покупця сумнівів у відповідності облікових даних на момент укладення оскаржуваного правочину (04 липня 2023 року) є його особистим сприйняттям та помилковою оцінкою певних обставин, зумовлених власною бездіяльністю, а отже він несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Наявний у справі висновок № 210823-1 спеціального дослідження автомобіля, складеного 21 серпня 2023 року на замовлення позивача, більше ніж через місяць після укладення оскаржуваного правочину, не містить відомостей про попередження спеціаліста-криміналіста про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а його висновки відповідно до статті 110 ЦПК України не мають для суду заздалегідь установленої сили.

Відтак, установивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт його обману відповідачами під час укладення оспорюваного договору, у той час як наявність умислу в діях відповідачів, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання правочину недійсним відповідно до вимог статті 230 ЦК України, а також задоволення решти позовних вимог як похідних.

Апеляційний суд визнає наявними підстави для відшкодування правничих витрат, понесених ОСОБА_2 у розмірі 5 000,00 грн, що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. В іншій частині заяви ОСОБА_2 про стягнення правничих витрат слід відмовити. Крім того, із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 524,16 грн.

Аргументи учасників справи

05 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив постанову апеляційного суду скасувати, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити в силі; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи в суді касаційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції судом апеляційної інстанції були відхилені без належної аргументації, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду.

ОСОБА_1 є інвалідом II групи, на підтвердження чого разом з відзивом на апеляційну скаргу надав довідку до акту МСЕК, а тому згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, чого не врахував апеляційний суд.

Щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питань застосування норми права у подібних правовідносинах, то є лише один висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 27 травня 2020 року у справі № 759/15306/17, однак яка суттєво відрізняється від обставин оскаржуваної справи.

У січні 2025 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_6 подала до Верховного Суду відзив, в якому просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Зазначає, що у касаційній скарзі фактично «переписано» позов ОСОБА_1 , при цьому не надано нових аргументів чи спростувань рішення апеляційної інстанції. Усі доводи, викладені у позові, жодним чином не були підтверджені у судовому засіданні належними та допустимими доказами, оскільки все зводилось до припущень та видумок позивача, і ґрунтувались лише на його словах, зокрема: «відповідач наполягав не проводити експертизу транспортного засобу», «після укладення договору купівлі-продажу позивач сплатив відповідачу кошти у значно більшому розмірі» і т.п.

На момент придбання ним транспортного засобу у 2018 році пунктом 15 Порядку перереєстрації транспортного засобу під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби огляд транспортного засобу фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах, був обов`язковим. Отже, у 2018 році він придбав транспортний засіб, який було двічі перевірено експертами (при знятті з обліку та при постановці на облік). Звинувачення позивача, що він вчинив правочин обманом, що вчинив дії по незаконному переобладнанню транспортного засобу, є безпідставними, оскільки за це передбачено кримінальну відповідальність.

Позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, тоді вважається, що наявна помилка. Має бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між обманом та вчиненням правочину. Тільки той обман дозволяє оспорити правочин, який вплинув на рішення сторони вчинити цей правочин. Чого позивачем не доведено.

Не заслуговують на увагу доводи позивача та його представника щодо відсутності підстав у ОСОБА_2 на звільнення від сплати судового збору, хоча останнім було надано копію пенсійного посвідчення особи з інвалідністю 2 групи.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року відмовлено.

В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України: від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14, від 11 січня 2020 року у справі № 761/22687/17, від 19 вересня 2023 року у справі № 910/15715/19, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини

Судивстановили, що із 30 жовтня 2018 року ОСОБА_2 був власником автомобіля 2007 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Зі змісту роздруківки із сайту ТОВ «Інтернет-реклама РІА» убачаються відомості щодо оголошення продажу автомобіля BMW X3 2007, із зазначенням його характеристик та вартості, а саме: позашляховик/кросовер 5 дверей; пробіг 202 тис. км; двигун 2 л. дизель; коробка передач ручна/механіка; колір чорний та ін.; ціна 10 600,00 дол. США.

04 липня 2023 року у територіальному сервісному центрі МВС №5347 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 5347/2023/3914142 транспортного засобу, за умов якого останній придбав автомобіль BMW Х3, 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , колір чорний. Цей договір оформлений та підписаний сторонами в присутності адміністратора РСЦ ОСОБА_7 , яка перевірила відповідність інформації внесеної до цього договору документам, які надані сторонами договору.

Згідно із пунктом 1.3. цього договору покупець оглянув та ознайомився із майном, претензій щодо технічного стану відчужуваного транспортного засобу не має; ціна транспортного засобу складає 230 000,00 грн (пункт 3 договору).

Передача транспортного засобу здійснюється після повної оплати вартості майна.

За змістом заяви № від 04 липня 2023 року власника автомобіля ОСОБА_1 на ім`я начальника ТСЦ 5347, зауважень щодо транспортного засобу він не має.

04 липня 2023 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автомобіль BMW Х3, 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , колір чорний; об`єм двигуна 1995 см3, тип палива D (дизельний); дата першої реєстрації 01 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

На підтвердження погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 надано копію виписного епікризу 4133, про те, що із 14 липня 2023 року по 28 липня 2023 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Хорольський МЛ» із діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу в ВПП зі стійким помірним вестибулярно-атактичним синдромом на тлі ДЄ ІІІ ст. змішаного генезу.

Згідно із висновком №210823-1 спеціального дослідження автомобіля BMW X3, складеного 21 серпня 2023 року Науково-дослідного Бюро судових експертиз «Сантодор+» на замовлення ОСОБА_1 , знаки ідентифікаційного номерного призначення (номера кузова) « НОМЕР_3 », наданого на дослідження автомобіля BMW Х3, 2007 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , є первинними та не змінювалися. Остов кузова, наданого на дослідження автомобіля, зварений із двох частин ручним способом зварювання не в умовах заводу-виробника. При цьому передня частину остова кузова, що містить: - передні лонжерони, бризковики моторного відсіку, підсилюючи елементи моторного відсіку, щит моторного відсіку, панель щита моторного відсіку (деталь, що містить маркувальний майданчик кузова), частково передні та середні стійки кузова та передню частину днища належать кузову автомобілю із ідентифікаційним номером « НОМЕР_3 ». Первинний колір наданого на дослідження автомобіля, тип його двигуна та коробки перемикання швидкостей, дати випуску переважної більшості його комплектуючих деталей та складових частин відповідає автомобілю із ідентифікаційним номером НОМЕР_7 . Задня частина остова кузова та дах належать кузову іншого автомобіля 2005 р. в. Маркувальний майданчик кузова від панелі щита моторного відсіку не відокремлювався (не замінювався).

Вартість дослідження склала 3 500,00 грн, сплачених ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №51018685-1 від 17 серпня 2023 року.

Згідно зі звітом НАІС Департаменту ДАІ МВС України станом на 20 березня 2024 року автомобіль «БМВ-Е83/Х3 2.5 si; тип бензиновий, легковий; рік випуску 2007; двигун: 00016661, робочий об`єм: 2497 см3; кузов: НОМЕР_3 , з каталізат; колір: сріблястий металік, к-ть місць 5 тип; кузов універсал, потужність: 218; к.с. Виробництво: концерн «BMW AG», Німеччина, фірма «Magna steyr Fahrzeugtechnik AG&CoKG» (Автрія), 2.1 місце, без пакування 3.0.

Історія: на митну територію України 08 листопада 2007 року прибув новий транспортний засіб, імпортер ТОВ з ІІ "АВТ "Баварія". Автомобіль має автоматичну коробку перемикання передач. 18 липня 2014 року перереєстровано автомобіль з VIN кодом НОМЕР_3 . До цього автомобіль із 20 листопада 2013 року: був сірого кольору - перереєстровано чорний колір; об`єм двигуна був 2497 см3 - перереєстровано об`єм двигуна 1997 см3; двигун мав номер НОМЕР_8 .

30 жовтня 2018 року перереєстровано автомобіль за заявою і на ім`я відповідача ОСОБА_2 з VIN кодом НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 ; назва підрозділу: ТСЦ 1842; марка, модель: BMW Х3; тип ТЗ за призначенням - загальний, за конструкцією - легковий; тип кузова - універсал; номер двигуна: НОМЕР_9 ; V двигуна: 1995; рік випуску: 2007; власник ОСОБА_2 . До цього автомобіль із 08.06.2018: був чорного кольору; мав об`єм двигуна 1997 см3; мав двигун номер НОМЕР_8 .

05 вересня 2023 року ФОП ОСОБА_5 складено довідку в тім, що автомобіль BMW Х3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ремонтувався на СТО «Хорол АВТО» 23 листопада 2019 року, 16 вересня 2021 року, 15 червня 2023 року, 27 квітня 2023 року.

26 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Сектору поліцейської дільниці №1 відділу поліції №1 Кременчуцького РУ поліції ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо дій ОСОБА_1 із попередньою кваліфікацією за статтями 190, 358 КК України, в якій зазначено, що, володіючи майном не один місяць, міг здійснити переобладнання транспортного засобу за допомогою спеціалістів з метою відновлення зовнішнього вигляду або технічних можливостей транспортного засобу, але не вдалось виготовити належні документи на перероблений транспортний засіб, і вдавшись до шахрайських дій він вирішив стягнути кошти з ОСОБА_2 за авто у подвійному розмірі, моральну шкоду та ще й обвинуватити ОСОБА_2 у вчинені дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення.

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження

№ 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину (стаття 230 ЦК України).

Касаційний суд вже зауважував, що тільки сторона правочину, яка його вчинила під впливом обману і може ставити під сумнів неправильне формування волі за наявності обману та оспорювати на цій підставі вчинений нею правочин (див. ухвалу Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2024 року в справі № 638/20382/21).

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України) (див., зокрема, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2018 року в справі № 644/10675/15-ц, від 30 травня 2024 року у справі № 369/12714/19).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину (див., зокрема, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2018 року в справі № 644/10675/15-ц, від 30 травня 2024 року у справі № 369/12714/19).

Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року в справі № 357/12578/15-ц).

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14, на яку є посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю».

Касаційний суд зауважує, що:

обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину чи іншого суб`єкта (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей і т.п.); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які він повинен був зробити (умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення і т. п.);

при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину (чи іншої особи), яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що особа, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовуютьвимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

задовольняючи вимогу про недійсність договору купівлі-продажу автомобіля на підставі статті 230 ЦК України суд першої інстанції вважав, що висновок НД Бюро судових експертиз «Сантодор+» № 201823-1 спеціального дослідження автомобіля про невідповідність номерних агрегатів і наявності слідів кузовного ремонту є належним письмовим доказом, висновки якого відповідачі не спростували. Станом на час державної реєстрації 30 жовтня 2018 року автомобіля за заявою ОСОБА_2 вчиненню відповідних дій сервісним центром МВС передував обов`язковий огляд експертом сервісного центру автомобіля і він поза розумним сумнівом встановив відмінності VIN-кодів, відсутність контрольних табличок, сліди заміни даху і задньої частини автомобіля, попередні 4 заміни двигуна і одну зміну кольору автомобіля. Вказані відомості у їх сукупності достовірно свідчать про обізнаність ОСОБА_2 про технічний стан автомобіля, зокрема і його недоліки, щонайменше про заміну двигуна, кольору і типу коробки перемикання передач, тому його пояснення про таку необізнаність є неправдивими. Крім того, автомобіль перебував у володінні і користуванні відповідачів майже 5 років, упродовж цього строку не один раз перебував на СТО, щодо нього здійснювалися ремонтні і регламентні роботи. Є заборона часткової заміни кузова (остова/«капсули»), що істотно знижує жорсткість та міцність кузова, що у свою чергу, має прямим наслідком більшу травматичність водія і пасажирів у разі потрапляння автомобіля у ДТП. Всі вказані обставини у сукупності впливають на якість автомобіля, його вік, ремонтопридатність, цілісність, коректність VIN-кодів тощо. Тому суд, враховуючи зазначені обставини справи у їх сукупності, зробив висновок, що відповідач у спосіб замовчування не повідомив позивачеві про істотні (приховані) недоліки автомобіля, а тому як продавець застосував обман щодо покупця, за відсутності якого автомобіль не був би придбаний позивачем. Доводи про те, що позивач не скористався правом передпродажної перевірки автомобіля чи експертного огляду у сервісному центрі МВС, не змінюють висновок суду про наявність обману і його прямий вплив на волю позивача щодо придбання автомобіля;

апеляційний суд зробив висновок, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони правочину. Позивач, маючи право вибору та діючи на власний розсуд, у присутності адміністратора територіального сервісного центру МВС №5347 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області Зіміної Н. І, яка перевірила відповідність інформації внесеної до цього договору документами, що надані його сторонами, підписав договір купівлі-продажу, окремі положення якого, зокрема, п. 1.3 договору, фіксують, що покупець оглянув та ознайомився із майном, претензій щодо технічного стану відчужуваного транспортного засобу не має. Відсутність у позивача як покупця сумнівів у відповідності облікових даних на момент укладення оскаржуваного правочину (04 липня 2023 року) є його особистим сприйняттям та помилковою оцінкою певних обставин, зумовлених власною бездіяльністю, а отже він несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних. Обставини, що належать до предмета доказування у цій справі, не могли бути підтверджені показаннями свідків, що районний суд залишив поза увагою. Наявний у справі висновок № 210823-1 спеціального дослідження автомобіля, складеного 21 серпня 2023 року на замовлення позивача, не містить відомостей про попередження спеціаліста-криміналіста про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а його висновки відповідно до статті 110 ЦПК України не мають для суду заздалегідь установленої сили. Тому твердження позивача не спростовують презумпцію правомірності оскаржуваного правочину, який не довів факт його обману відповідачами під час укладення оспорюваного договору;

апеляційний суд не звернув уваги, що обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину чи іншого суб`єкта (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей і т.п.); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які він повинен був зробити (умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення і т. п.); при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину (чи іншої особи), яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що особа, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин;

апеляційний суд не врахував, що: наявний у справі висновок спеціального дослідження автомобіля виконаний на замовлення позивача до звернення до суду у цій справі, не є висновком судового експерта згідно зі статтею 102 ЦПК України, а тому підлягав оцінці як доказ за загальними правилами у сукупності з іншими доказами у справі; доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, зокрема, ці дані встановлюються показаннями свідків, та не обґрунтував висновку про неможливість врахування показань свідків на підтвердження обставини, що належать до предмета доказування у цій справі, які враховані судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами при кваліфікації оспорюваного договору як вчиненого внаслідок обману;

касаційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача щодо проведення передпродажної перевірки автомобіля чи експертного огляду у сервісному центрі МВС (який на момент продажу автомобіля не був обов`язковим) не є підставою для відмови у позові за умови встановлення наявності обману і його впливу на волю позивача щодо вчинення .

За таких обставин апеляційний суд не вказав обставин, які він дослідив та якими спростовано встановлені судом першої інстанції обставини, не навів переконливих висновків про відсутність факту обману під час укладення оспорюваного договору зі сторони продавця - ОСОБА_2 або істотності значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, тому дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання правочину недійсним відповідно до вимог статті 230 ЦК України, а також задоволення інших позовних вимог до ОСОБА_2 як наслідок застосування обман стороною такого правочину. Тому постанову апеляційного суду в частині позовної вимоги до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Щодо солідарного обов`язку відповідачів

У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Тлумачення статей 540 та 541 ЦК України дає підстави для висновку, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому стягувач у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (див. наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81 цс 18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12) (провадження № 14-526 цс 18)).

Тлумачення частини другої статті 230 ЦК України свідчить, що для застосування таких правових наслідків як стягнення збитків у подвійному розмірі та компенсації моральної шкоди необхідним є визнання того чи іншого правочину, як такого що вчинений під впливом обману. При цьому, такі вимоги може заявляти сторона правочину, яка вчинила його під впливом обману (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року в справі № 173/1071/16-ц (провадження № 61-24095св18)).

У справі, що переглядається:

суд першої інстанції вважав, що придбання і продаж автомобіля вчинено під час перебування відповідачів у шлюбі, автомобіль був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, обоє відповідачів користувалися автомобілем, який є цінним майном, тому всі правочини щодо нього, за загальним правилом, вчиняються за згодою іншого з подружжя і в інтересах їх сім`ї. Поза розумним сумнівом упродовж майже 5-річного володіння і користування автомобілем ОСОБА_3 знала про особливості (недоліки) автомобіля. Тому збитки і моральна шкода стягуються з відповідачів солідарно.

суд першої інстанції не врахував, що солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства. Предметом спору у справі є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу як вчиненого внаслідок застосування обману на підставі статті 230 ЦК України та застосування правових наслідків такого недійсного правочину як відшкодування збитків і моральної шкоди стороною оспорюваного договору, яка застосувала обман. Солідарності законом не передбачено, на виникнення такого зобов`язання на підставі умов укладеного сторонами договору позивач не посилався і суди таких обставин не встановили, а ОСОБА_3 не є стороною оспорюваного договору.

Оскільки апеляційний суд скасував судове рішення, яке в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 відповідає закону, однак у цій справі не встановлено підстав виникнення солідарного зобов`язання ОСОБА_3 , суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 і залишає в силі в цій частині рішення суду першої інстанції про задоволення таких вимог зі зміною редакції його резолютивної частини, а в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 змінює постанову апеляційного суду в мотивувальній частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати, а рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині залишити в силі зі зміною редакції його резолютивної частини, постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 змінити в мотивувальній частині.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що «додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати».

Тому судові рішення в частині розподілу судових витрат належить скасувати та провести їх новий розподіл.

Оскільки за наслідком касаційного перегляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в частині, пред`явленій до ОСОБА_2 , витрати позивача на сплату судового збору в суді першої інстанції стягуються із ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог та кількості відповідачів, тобто частково в розмірі 2 349,44 грн. Тому і підтверджені в суді першої інстанції витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу слід стягнути із ОСОБА_2 в сумі 15 000,00 грн, а витрати ОСОБА_2 компенсації не підлягають.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що він є особою з інвалідністю II групи, на підтвердження чого разом з відзивом на апеляційну скаргу надав довідку до акту МСЕК (а. с. 201 т. 2), а тому згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, знайшли свої підтвердження. Тому відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України витрати на сплату судового збору ОСОБА_2 , понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, з позивача не стягуються, а компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України,пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, в розмірі 1 762,08 грн.

Питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, касаційний суд не вирішує, оскільки ОСОБА_2 до відзиву на касаційну скаргу додав довідку до акту МСЕК, згідно з якою він є особою з інвалідністю II групи з 04 травня 2022 року до 01 червня 2025 року, а доказів понесених судових витрат на правничу допомогу сторони впродовж касаційного перегляду справи сторони не надали, заяв про надання таких доказів після ухвалення рішення суду відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України не зробили.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та вирішення питання про розподіл судових витратскасувати.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та додаткове рішення цього суду від 29 липня 2024 року скасувати.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишити в силі зі зміною резолютивної частини рішення, виклавши його абзаци перший - п`ятий в такій редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5347/2023/3914142 від 04 липня 2023 року щодо автомобіля ВМW Х3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що укладений між продавцем ОСОБА_2 і покупцем ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки у сумах 460 000,00 грн і 3 500,00 грн, а також моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн».

Постанову Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 349,44 грн судових витрат на сплату судового збору та 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу,понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 762,08 грн судового збору.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року, додаткове рішення цього суду від 29 липня 2024 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року в скасованих та змінених частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко