ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 759/2443/24

провадження № 61-9535св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонернетовариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув при попередньому розгляді справи у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Нежури В. А., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У січні 2024 року Приватне акціонернетовариство « Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АТ «Київводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 73 582,62 грн; 3 % річних у розмірі 6 283,99 грн; інфляційні втрати у розмірі 28 610,96 грн; судові витрати в розмірі 3 028,00 грн та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , отримує від позивача житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Однак, в порушення умов договорів та законодавчо встановлених вимог, відповідач зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 травня 2016 року до 30 листопада 2023 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 73 582,62 грн. Також ПрАТ «АТ «Київводоканал» вказує, що у зв`язку із простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний сплатити на його користь 3 % річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року позов ПрАТ «АТ «Київводоканал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АТ «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, надані за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 34 449,76 грн, 3 % річних у розмірі 837,39 грн та інфляційні втрати у розмірі 45 00,34 грн, що разом складає 39 787, 49 грн станом на листопад 2023 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем, на підставі поданої ОСОБА_1 заяви про застосування строків позовної давності застосував строк позовної давності.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням в частині застосування строку позовної давності, ПрАТ «АТ «Київводоканал» оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційногосуду від 30 квітня 2025 року апеляційну скаргу ПрАТ «АТ «Київводоканал»задоволено.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з лютого 2017 року по лютий 2021 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АТ «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 70 856,29 грн, 3 % річних у розмірі 15 708,64 грн, інфляційні втрати у розмірі 25 774,45 грн, що разом складає 112 339,38 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи вказане судове рішення, апеляційний суд прийняв до уваги, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX внесені зміни до ряду нормативно-правових актів щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, в тому числі в положення ЦК України, а саме внесено пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень. З огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року і до 30 червня 2023 року, строки позовної давності було продовжено.

14 червня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду заяву про виправлення описок та арифметичних помилок в постанові Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року.

Зазначив, що вимога ПрАТ «АТ «Київводоканал» про стягнення заборгованості за період з травня 2016 року по січень 2017 року заявлена поза межами визначеного строку позовної давності, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог з підстав пропуску строку позовної давності відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Позивач в доводах апеляційної скарги цього висновку не спростовує і визначає в апеляційній скарзі вимогу про стягнення заборгованості починаючи з лютого 2017 року, що свідчить про його погодження з рішенням суду в цій частині. Таким чином вважає, що доводи апеляційної скарги та вимоги позовної заяви знайшли своє підтвердження частково. У зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за житловокомунальні послуги за період з лютого 2017 року по лютий 2021 року підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Посилаючись на положення статті 269 ЦПК України, ОСОБА_1 просив суд виправити арифметичні помилки в постанові Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

УхвалоюКиївського апеляційного суду від 16 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описок та арифметичних помилок в постанові Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року залишено без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в заяві про виправлення описок та арифметичних помилок заявник фактично висловлює свою незгоду з ухваленим судовим рішенням в частині стягнутих з нього на користь позивача сум, зокрема їх розміру. Однак, судом апеляційної інстанції в постанові від 30 квітня 2025 року наведено обґрунтування стягнутих з відповідача на користь позивача сум та їх розмір, а також надано оцінку доводам наведених позивачем в апеляційній скарзі. А отже зміст заяви позивача про виправлення описок та арифметичних помилок фактично зводиться до незгоди з постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року.

При цьому судом апеляційної інстанції зазначено про те, що в постанові Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року сторонам роз`яснено право на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що наведені ОСОБА_1 в заяві помилки не є арифметичними помилками та описками в розумінні статті 269 ЦПК України, у зв`язку з цим, заява ОСОБА_1 про виправлення описок та арифметичних помилок в постанові Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року підлягає залишенню без задоволення.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 18 серпня 2025 року представник ПрАТ «АТ «Київводоканал» Тараненко С. В. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

28 серпня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли на адресу Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми прав

Відповідно до вимог статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Наведена норма передбачає можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки.

У розумінні процесуального закону описка - це зроблена судом механічна граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках, одрук тощо). Не вважається опискою помилка, яка не викривляє зміст рішення, тобто неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування росіянізмів та діалектизмів тощо.

Опискою необхідно вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.

Такий висновок щодо застосування інституту виправлення описок і очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні викладено в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 904/10956/16, від 11 січня 2022 року у справі № 921/730/13-г/3, від 23 березня 2023 року у справі № 990/106/22, від 26 квітня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц та від 09 травня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц.

Вирішуючи питання про виправлення описок (очевидних арифметичних помилок), допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення незалежно від його юридичного значення чи зовнішнього оцінного сприйняття (розуміння). Суд лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи, займаної посади тощо) або виправляє помилки, що мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту судового рішення), які водночас впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Отже, виправлення допущених у судовому рішенні описок, арифметичних чи технічних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть ухваленого судом рішення (див. п. 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2024 року у справі № 990/162/23.

Встановивши, що в заяві від 14 червня 2025 року про виправлення описок та арифметичних помилок заявник фактично висловлює свою незгоду з ухваленим судовим рішенням в частині стягнутих з нього на користь позивача сум, зокрема їх розміру, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення такої заяви без задоволення.

При цьому, як вбачається із постанови Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року, сторонам роз`яснено право на касаційне оскарження судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції постановлена ухвала без додержання норм матеріального чи процесуального права.

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов