БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №497/1591/25
Провадження №2/497/1091/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2025 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.

за участю секретаря - Мунтянової В.Р.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача заборгованість за угодою про кредитування (кредитний договір) №200514952 від 25.04.2016 року в загальному розмірі 46 834.81 гривень, сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві просив:

1.Поновити строк позовної давності для подання позову до гр. ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200514952 від 25.04.2016 року.

2. Стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за договором № 200514952 від 25.04.2016 року у загальному розмірі 46834,81 грн., яка складається з: суми заборгованості - 30119,77 грн., суми інфляційних втрат 14001,79 грн., суми 3% річних - 2713,25 грн.

3. Стягнути з гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову стверджує, що 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020.

Позивач зазначив, що станом на 04.04.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 30119,77 грн., з яких: 9955,41 грн. - заборгованість за кредитом; 20164,36 грн. - заборгованість за відсотками.

Заборгованість розрахована станом дату укладання договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс».

Ухвалою суду від 15.07.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання 22.09.2025 року об 11:30 годині (а.с.53), про що було сповіщено сторін по справі (а.с.54).

В судове засідання 22.09.2025 року:

- представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.16), до суду - не з`явився, в позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у відсутність представника в заочному порядку (а.с.5 зворотна сторінка);

- відповідач, повідомлялася згідно вимог чинного законодавства (а.с.54), до суду не з`явилася, будь-яких заяв та клопотань не надавала. Поштовий рекомендований лист надісланий на адресу постійного місця реєстрації: АДРЕСА_1 повернувся до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.55).

Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).

У випадку, якщо зазначено, що «Адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.

Що відповідає висновку, який викладено в постанові КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23): «Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлена належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих нею не було.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку , що позов ТОВ «Діджи Фінанс» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

24.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 була укладена угода № 20054952 щодо кредитування.

Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) 24.05.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» надав позичальнику у користування кредитні кошти.

ОСОБА_1 зобов`язалася повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Проте, з наявних матеріалів справи не виявилось можливим встановити які саме суми кредитних коштів були отримані та повернені відповідачем Публічному акціонерному товариству «Банк Михайлівський». Порядок розрахунків між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» також не досліджувався у даній справі, оскільки такі не були надані.

20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що на переконання позивача підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16 відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський».

Позивач зазначив, що станом на 04.04.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 30 119.77 гривень, з яких:

- 9955 грн 41 коп заборгованість за кредитом;

-20164 грн 36 коп заборгованість за відсотками.

Отже, заборгованість ОСОБА_1 розрахована станом на дату укладання до договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» 30119.77 гривень, з яких: - 9955 грн 41 коп заборгованість за кредитом; -20 164 грн 36 коп заборгованість за відсотками.

Водночас, позивач розрахував:

- загальний розмір заборгованості відповідача станом на 02.05.2025, тобто інфляційні витрати 14001.79 (30119.77 х 1.46487074 - 30119.77 = 14001.79);

- штрафні санкції: за період з 02.05.2022 до 31.12.2023 609 днів 1346 грн 51 коп,

за період 06.03.2022 до 31.12.2023 666 днів 1648.75 грн,

за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 366 дні 903.59 грн,

за період з 01.01.2025 до 06.03.2025 65 дні 160.91 грн,

всього 2713.25 гривень

Розрахунок інфляційних витрат та суми 3% річних - міститься у матеріалах справи.

Позивач зазначив, що оригінали кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлене на підставі договору від 20.07.2020 не були йому вчасно передані через наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору. Відтак, встановлений законодавством загальний строк позовної давності за частиною кредитних договорів сплив.

Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета Боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювала реалізацію прав ТОВ «Діджи Фінанс» на звернення до суду за захистом своїх інтересів.

Лише після отримання документів на початку 2023 року, ТОВ «Діджи Фінанс» почав здійснювати процедури задля захисту інтересів (надсилання претензії, звернення до суду із позовною заявою).

Однак, у матеріалах справи відсутні докази направлення претензії на адресу ОСОБА_1 . Доказів того, що відповідачем була отримана претензія, або вона повернулась на адресу відповідача «за відсутністю адресата за вказаною адресою» матеріали справи не містять.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

У частині 1 ст.1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 ст. 625 ЦК України).

Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно з положеннями ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 ст. 12 ЦПК України).

За змістом частини 3 ст. 12, частини 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 ст. 76 ЦПК України).

У частині 2 ст.78ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як було встановлено судом, 25.04.2016 між відповідачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви (оферти) № 200514952.

У змісту заяви (оферти) № 200514952 від 25.04.2016 сторонами вказано максимальну суму кредитного ліміту 10200 гривень (який може бути змінений за рішенням Банку), ліміт на дату укладання Договору, який було встановлено на платіжну карту відповідача 10200 гривень, максимальна ставка по ліміту 58,8 % річних, реальна процентна ставка по кредиту 90,19 %. Однак, не вказаний строк дії договору та порядок повернення кредиту.

У позовній заяві позивач вказав, що відповідач отримав кредит у розмірі 10200 грн 00 коп, з встановленим строком користування з 25.04.2016 по 25.04.2019, однак це не підтверджено належними доказами.

Позивач в своїй позовній заяві вказав, що станом на 20.07.2020 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 30119,77 грн., з яких: 9955,41 грн. - заборгованість за кредитом; 20164,36 грн. - заборгованість за відсотками.

Водночас, жодних належних доказів на підтвердження наявності суми боргу і його розміру позивачем не надано.

Так, позивачем не надано жодного розрахунку заявленої суми заборгованості станом на 20.07.2020, з чого було би можливо зробити висновок про наявність заборгованості, її період, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом.

У матеріалах справи відсутні докази направлення претензії на адресу ОСОБА_1 ..Доказів того, що відповідачем була отримана претензія, або вона повернулась на адресу відповідача «за відсутністю адресата за вказаною адресою» матеріали справи не містять.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Відтак, не відомо чи виконав відповідач після 20.07.2020 повністю або частково зобов`язання перед первісним кредитором.

Крім того, посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, як підтвердження того, що ТОВ «Діджи Фінанс» є єдиним та належним кредитором, є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту рішення, на яке посилається позивач, вбачається, що вказане рішення не підтверджує факт переходу права вимоги від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача саме за кредитним договором з ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_1 не брала участі у справі № 910/11298/16, рішення у вказаній справі в силу вимог частини 4 ст.82 ЦПК України не є преюдиційним, а отже, позивач має доводити обставини переуступки права вимоги на загальних підставах.

У постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012).

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст.12, 13 ЦПК України покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторін:

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДІДЖИ ФІНАНС": вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ, 04112, ел. пошта:, тел. 50

Представник позивача Романенко Михайло Едуардович: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського,буд.8, м.Київ, 04112, тел: 87, ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач ОСОБА_1 : АДРЕСА_2

Суддя С.В.Кодінцева