ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 646/539/24

провадження № 61-14808св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВМІСЬКГАЗ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Беркутою Наталією Михайлівною, на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року у складі судді Благої І. С. та постанову Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» (далі -

АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ») про стягнення заборгованості зі сплати вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 червня 1998 року вона працювала у АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ», у тому числі, з 01 липня 2016 року на посаді директора технічного - члена правління.

16 березня 2023 року вона була звільнена, але повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні не отримала, а лише ознайомилася з ним. Згідно із цим повідомленням вихідна допомога їй становить 990 000 грн. Проте, повідомлення не містить усіх видів виплат, на які працівник має право за умовами трудового договору та відповідно до законодавства. Тому, неможливо було встановити, із чого складається вихідна допомога та чи увійшли у її розрахунок частини премії, які виплачувалися їй у 2022 та 2023 роках за підсумками роботи за 2021 та за 2022 рік, відповідно.

У зв`язку із цим її представник - адвокат Беркута Н. М., направила на адресу відповідача адвокатський запит від 21 грудня 2023 року для з`ясування повноти проведеного з нею кінцевого розрахунку. З отриманої відповіді підприємства від 26 грудня 2023 року стало зрозуміло, що до розрахунку середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги при її звільненні премії не враховувалися, а вихідна допомога розраховувалася у розмірі суми шести окладів. З цього часу вона дізналася про порушення свого трудового права.

Оскільки це сталося лише після отримання відповіді підприємства на адвокатський запит, то встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду із цим позовом, на її думку, має відраховуватися з 26 грудня 2023 року.

Також посилалася на положення статті 117 КЗпП України та вважала, що оскільки період затримки у виплаті вихідної допомоги більший ніж шість місяців, то сума середнього заробітку за затримку розрахунку обчислюється виходячи з суми середньомісячної зарплати помноженої на шість місяців.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» на її користь заборгованість з виплати вихідної допомоги у сумі 414 903,78 грн та середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку при звільненні у сумі 1 404 903,78 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 08 жовтня

2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позовні вимоги про стягнення недоплаченої суми вихідної допомоги є обґрунтованими, оскільки згідно з довідкою про середньоденну заробітну плату за період, що передував звільненню позивача, розмір вихідної допомоги при її звільненні, розрахований виходячи з розміру середньої заробітної плати дорівнює 1 404 903,78 грн, у той час як при звільнені їй було нараховано та виплачено 990 000 грн вихідної допомоги. Відповідач вказної обставини не спростував.

Проте, позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду з цим позовом, передбачений статей 233 КЗпП України та нею не було наведено жодних поважних причин для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2024 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Беркута Н. М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної правової оцінки тому, що роботодавець є сильною стороною в спорі з робітником, тому саме відповідач повинен був довести, що у день звільнення ОСОБА_1 надав їй розрахунок нарахованих та виплачених їй сум при звільненні. Вважає, що надані їй роботодавцем повідомлення про нараховані суми при звільненні були нечіткими, не містили повного розпису та формули, з якої ця сума складається, а тому з такого повідомлення неможливо було зрозуміти, що її права порушено.

Вважає, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин, оскільки позов подано у межах тримісячного строку з дня надання відповіді роботодавцем на адвокатський запит, а загальний строк пропуску є меншим за один рік.

Також наводить обґрунтування по суті заявлених позовних вимог.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2025 року АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи є безпідставними, не спростовують правильності вирішення судами спору, оскільки позивач без поважних причин пропустила строк звернення до суду, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

17 січня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2025 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 01 липня 2006 року ОСОБА_1 працювала у АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» на посаді директора технічного - члена правління АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» та 16 березня 2023 року була звільнена з роботи згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України на підставі наказу товариства від 16 березня 2023 року № 42/01.5.1з. Вказаним наказом було доручено головному бухгалтеру нарахувати та виплатити згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі шістьох середньомісячних заробітних плат.

17 березня 2023 року ОСОБА_1 була ознайомлена з повідомленням про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, про що свідчить її підпис на цьому повідомленні.

17 березня 2023 року ОСОБА_1 отримала копії вказаних наказу та повідомлення, що підтверджується копією аркушу ознайомлення з наказом про звільнення, в якому міститься текст про отримання копії наказу, повідомлення про виплачені суми при звільненні та в якому вона також власноручно зазначила, що вона не згодна з наказом та що нею отримано копію повідомлення про виплату.

У повідомленні про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні 16 березня 2023 року, міститься інформація про те, що ОСОБА_1 було усього нараховано 1 119 581,20 грн, у тому числі: оклад/тариф - 50 889,95 грн, компенсація відпустки - 98 821,38 грн, оплата по середньому заробітку - 59 869,87 грн, вихідна допомога - 990 000 грн, та з урахуванням утриманого воєнного збору та податку на доходи фізичних осіб виплачено: аванс - 63 270,00 грн, борг на кінець місяця - 902 392,86 грн.

Листом від 26 грудня 2023 року № 05.1/1714 відповідач надав відповідь представнику позивача, у тому числі: - довідку про нараховані та виплачені премії за підсумками роботи у 2021 та 2022 роках та включення частин премії помісячно за період з березня 2022 року до лютого 2022 року до розрахунку середнього заробітку для нарахування компенсації за невикористану відпустку; додаток №1 до довідки - розрахунок середнього заробітку для нарахування компенсації за невикористану відпустку у відповідності до положень Порядку № 100; додаток № 2 до довідки - розрахунок середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги у відповідності до положень Порядку № 100; додаток № 3 до довідки - розрахунок компенсації за невикористану відпустку та розрахунок вихідної допомоги, які були нараховані та виплачені. У довідці зазначено, що до розрахунку середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги при звільненні премія за підсумками роботи за 2021 рік та премія за підсумками роботи за 2022 рік не нараховувалися; вихідна допомога при звільненні нараховувалася у розмірі шести окладів.

29 грудня 2023 року представник позивача направила на електронну адресу відповідача вимогу про розрахунок, якою просила поновити порушені трудові права ОСОБА_1 та провести з нею кінцевий розрахунок у повному обсязі, сплативши заборгованість зі сплати вихідної допомоги у сумі 414 903,78 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Беркути Н. М., підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

В абзаці першому частини першої статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України).

До трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, на підставі якої звільнено позивача, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Правове регулювання припинення повноважень виконавчого органу товариства (директора), чи члена цього органу, якщо останній є колегіальним (дирекцією), відрізняється від розірвання трудового договору з працівником, який не є виконавчим органом товариства або членом цього органу.

Конституційний Суд України в абзацах другому та четвертому пункту 3.2 свого Рішення № 1-рп/2010 від 12 січня 2010 року в справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України, посилаючись на положення законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частину першу статті 98 та частину першу статті 99 ЦК України, а також чинні на той час частину першу статті 23, пункт «г» частини п`ятої статті 41, частину першу статті 59 Закону України «Про господарські товариства» і частину п`яту статті 58 Закону України «Про акціонерні товариства», виснував, що підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) або укладення із членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово підтримувала ці висновки, зокрема, в постановах від 10 вересня 2019 року в справі № 921/36/18, від 30 січня 2019 року в справі № 145/1885/15-ц, від 04 лютого 2020 року в справі № 915/540/16, від 14 червня 2023 року в справі № 448/362/22, від 06 вересня 2023 рокув справі № 127/27466/20, де також виснувала, що корпоративні права на участь в управлінні товариством його учасники реалізовують, зокрема, шляхом прийняття компетентним органом товариства рішення щодо припинення повноважень одноосібного виконавчого органу (директора). Таке рішення може мати наслідки для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні.

За змістом пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення з позовом) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

З огляду на цей припис перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки пов`язаний із реалізацію загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду. Відсутність у позовній заяві обґрунтування позивачем, який є директором товариства, участі у відносинах управління останнім і їхнього припинення у разі задоволення позову не впливає на існування спору, пов`язаного з управлінням товариством (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року в справі № 448/362/22).

До юрисдикції господарського суду за пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України), пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень). А за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 205/4196/18 (пункти 15-17, 53-54)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року в справі № 366/3222/21 зазначено, що керівник - це посадова особа, яка наділена адміністративною владою щодо очолюваного нею певного колективу працівників (службовців) і здійснює внутрішньоорганізаційне управління ним. Розрізняють керівників: лінійних - здійснюють комплексне управління об`єктом у цілому та всіма його підрозділами, функціональних - керують всередині організаційних структур виконанням певних функцій управління або елементами цих функцій.

Отже, категорія «керівник» є загальним поняттям, що вказує на особу, яка має функції управління.

Під поняття «керівник підприємства», враховуючи функціональні повноваження, підпадають особи, які виконують обов`язки організаційно-розпорядчі (керівництво трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності) чи адміністративно-господарські (обов`язки з управління або розпорядження державним майном).

Укладений між акціонерним товариством та керівником колегіального виконавчого органу договір або контракт породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління.

Ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту).

Такий трудовий договір (контракт) може визначати окремі аспекти діяльності одноосібного виконавчого органу (члена колегіального виконавчого органу) як працівника товариства, зокрема, строк здійснення ним повноважень; права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальну); умови матеріального забезпечення; умови звільнення з посади (зокрема дострокового).

У обох випадках - коли особу обрано до складу виконавчого органу (між товариством та особою встановлені відносини управління товариством) та укладено трудовий договір (встановлені трудові відносини) і коли існують тільки відносини з управління товариством без укладення трудового договору - саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.

Позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та / або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством(постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 127/27466/20).

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що рішення про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним. Оскільки цей спір стосується саме правомірності припинення повноважень виконавчого органу товариства, то підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила узагальнюючий висновок щодо розмежування юрисдикційності спорів між керівниками чи членами органу управління суб`єктів господарювання. За правилами цивільного судочинства розглядаються спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2021 року в справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20) зроблено правовий висновок про те, що спір пов`язаний з реалізацією загальними зборами членів громадської організації права на управління юридичною особою у вигляді формування органу управління, підставою для прийняття рішення про усунення голови громадської організації від виконання обов`язків стали положення статуту товариства, тому такий спір слід розглядати за правилами господарського судочинства.

Відповідно до статті 2 Закону України від 27 липня 2022 року № 2465-IX «Про акціонерні товариства» (далі - Закон № 2465-IX) посадові особи органів акціонерного товариства - фізичні особи - голова та члени наглядової ради або ради директорів, виконавчого органу, корпоративний секретар акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу акціонерного товариства (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом акціонерного товариства.

За статтею 81 Закону № 2465-IX виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

ОСОБА_1 було звільнено з посади директора технічного - члена правління АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ»згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України - припинення повноважень посадових осіб.

Відповідно до пункту 8.3 Статуту АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» від 19 квітня 2021 року № 1 (далі - Статут; https://khmisto.naftogaz.com/), посадовими особами органів товариства визнаються Голова та члени Наглядової ради, Голова та члени Правління товариства.

Згідно з підпунктом 10.2.2.7 пункту 10.2 Статуту до компетенції Наглядової ради належить, зокрема, обрання та припинення (відкликання) повноважень Голови та членів Правління товариства.

Вирішуючи спір у порядку цивільного судочинства, суди не перевірили, чи належить ОСОБА_1 до членів колегіального виконавчого органу (правління) АТ «ОГС «ХАРКІВМІСЬКГАЗ», зважаючи на юрисдикційну належність спорів про припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства чи члена колегіального такого органу до господарської юрисдикції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 рокув справі № 127/27466/20).

Суди першої й апеляційної інстанцій не врахували загальну спрямованість практики Великої Палати Верховного Суду, критерії розмежування корпоративних (тобто тих, що, зокрема, пов`язані з управлінням підприємством) і власне трудових спорів, не перевірили підстави звільнення ОСОБА_1 та зробили передчасний висновок про можливість розгляду справи щодо стягнення середнього заробітку на користь ОСОБА_1 за затримку розрахунку при звільненні за правилами цивільного судочинства.

Обґрунтованість позовних вимог по суті має оцінювати «суд, встановлений законом», тобто суд належної юрисдикції, тому доводи касаційної скарги Верховний Суд не досліджує.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані в справі докази.

Касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції з метою встановлення обставин, необхідних для вирішення питання щодо юрисдикційності спору в справі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Беркутою Наталією Михайлівною задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець