ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22вересня 2025 року

м. Київ

справа № 346/5238/23

провадження № 61-17028св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Костромін Наталія Романівна, на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, в складі судді

Третьякової І. В., від 24 вересня 2024 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Бойчука І. В., Пнівчук О. В.,

Томин О. О., від 25 листопада 2024 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду, Бойчука І. В. , Пнівчук О. В. , Томин О. О. ,

від 29 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

2. Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_6 , що стало підставою для відкриття спадщини на майно, до якого входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0,2132 га, площею 0,2041 га, площею 0,1247 га, площею 0,1006 га, площею 0,0983 га.

3. ОСОБА_1 зазначає, що 02 грудня 2020 року вона написала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, яку посвідчила у Посольстві України в Чеській Республіці, та поштою направила її приватному нотаріусу, яким була заведена спадкова справа № 97/2020.

4. 16 березня 2021 року вона звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, проте була поінформована про наявність заповіту на користь відповідача, посвідченого 18 січня 2016 року секретарем Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області.

5. Постановою приватного нотаріуса від 23 липня 2021 року позивачці було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , однак існує заповіт, посвідчений секретарем виконкому Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_11. від 18 січня 2016 року, зареєстрований за № 9, згідно якого ОСОБА_6 усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_2 .

6. Позивачка вважає, що заповіт на користь ОСОБА_2 посвідчено з порушенням вимог закону, оскільки спадкодавець ОСОБА_6 мав вади зору, самостійно прочитати зміст заповіт не міг, а тому при посвідченні заповіту була обов`язковою присутність двох свідків.

7. Оскільки оспорюваний заповіт не містить відомостей про свідків та відсутні їхні підписи, ОСОБА_1 вважає, що він посвідчений з порушенням вимог ЦК України і є нікчемним.

8. Зазначає, що є спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 першої черги за законом, а крім того на її користь ОСОБА_6 склав заповіт 18 листопада 2010 року, посвідчений секретарем виконкому Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстрований за № 66, згідно з яким ОСОБА_6 усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_1 .

9. Оскільки заповіт на користь ОСОБА_2 від 18 січня 2016 року є недійсним (нікчемним), ОСОБА_1 вважає, що у неї виникло право на спадкування за заповітом від 18 листопада 2010 року, проте вона згідна спадкувати за законом нарівні з відповідачем, а саме: по 1/2 частини спадкового майна.

10. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті батька право власності на 1/2 частини земельних ділянок площею 0,2132 га, площею 0,2041 га, площею 0,1247 га, площею 0,1006 га, площею 0,0983 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

11. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Гвіздецької селищної ради Коломийського району

Івано-Франківської області, а саме: кадастровий номер :02:002:0018 площею 0,2132 га, кадастровий номер :02:002:0019 площею

0,2041 га, кадастровий номер :02:002:0020 площею 0,1247 га, кадастровий номер :02:002:0122 площею 0,1006 га, кадастровий номер :01:001:0036 площею 0,0983 га.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

12. Рішення суду мотивоване тим, що заповіт від 18 січня 2016 року, складений на ім`я ОСОБА_2 , є нікчемним, оскільки заповідач

ОСОБА_6 в силу своє сліпоти не міг його прочитати, однак посвідчення заповіту відбулось без присутності свідків.

13. Встановивши нікчемність заповіту від 18 січня 2016 року, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право одноособово успадкувати спірне спадкове майно на підставі заповіту, посвідченого секретарем Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області 18 листопада 2010 року, складеного заповідачем ОСОБА_6 на її користь. Водночас, оскільки позивачка виявила бажання спадкувати за законом нарівні з відповідачем, суд першої інстанції визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельних ділянок, які увійшли до складу спадщини.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

14. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 листопада

2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2024 року в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Судові витрати, сплачені ОСОБА_1 у розмірі 1 073,60 грн, віднесено за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

15. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини спірного майна та виходив з того, що наявна у справі сукупність доказів підтверджує факт того, що на момент складання заповіту ОСОБА_6 був сліпим, у зв`язку з чим не міг прочитати заповіт самостійно, а відтак, заповіт мав бути посвідченим в присутності не менш як двох свідків, чого зроблено не було.

16. Відповідач не надав належних і допустимих доказів, які підтверджували, що заповідач міг бачити в такій мірі, щоб самостійно прочитати надрукований текст заповіту без використання окулярів або інших приладів для збільшення, враховуючи встановлену через півтора місяці від посвідчення заповіту спеціалістом в ході обстеження гостроту зору ОСОБА_6 .

17. Встановивши, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, апеляційний суд вказав про порушення судом першої інстанції вимог частини шостої статті 141 ЦПК України і дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачкою на сплату судового збору в суді першої інстанції у розмірі

1 073,60 грн, слід віднести за рахунок держави та компенсувати в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

18. Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду

від 29 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції.

19. З огляду на подані представником ОСОБА_1. документи, доказове наповнення матеріалів справи та їх обсяг, врахувавши виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, затрачений час та фінансовий стан відповідача, який є особою з інвалідністю ІІ групи, апеляційний суд вважав, що обґрунтованими є витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн, які слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20. У касаційній скарзіОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Костромін Н. Р., просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21. У грудні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Костромін Н. Р., подав касаційну скаргу на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2024 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 29 листопада 2024 року.

22. Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у квітні 2025 року надійшли до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

23. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 червня 2020 року у справі № 376/946/17, від 09 червня 2022 року у справі № 369/1913/17,

від 19 лютого 2024 року у справі № 201/12275/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

24. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

25. Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку, що ОСОБА_6 18 січня 2016 року не міг самостійно прочитати заповіт. Вважає, що стан здоров`я заповідача дозволяв самостійно почитати та підписати заповіт, а тому присутність свідків при посвідченні заповіту не була обов`язковою.

26. Звертає увагу, що пенсійне посвідчення ОСОБА_6 щодо інвалідності І групи та довідка Коломийської територіальної первинної організації УТОС, якими обґрунтовано позов, не доводять того факту, що заповідач не міг читати та писати в день посвідчення оспорюваного заповіту. Крім того, 13 березня 2007 року ОСОБА_6 було проведено оперативне втручання по відновленню зору, після чого його стан покращився, він самостійно проживав у будинку, мав домашнє господарство, за яким доглядав.

27. Наголошує, що суди не дослідили і не надали оцінки копії повідомлення по рахунку № НОМЕР_1 про доручення ОСОБА_6. на розпорядження вкладом, згідно з яким ОСОБА_6 особисто заповнив бланк повідомлення встановленого зразка.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

28. У січні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Орешко Л. Л., подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

29. Відзив мотивований тим, що сукупністю досліджених судами доказів підтверджено той факт, що ОСОБА_6 на момент складання оспорюваного заповіту був сліпим і не міг прочитати заповіт самостійно, у зв`язку з чим заповіт мав посвідчуватись в присутності не менш як двох свідків, чого зроблено не було.

Обставини справи, встановлені судами

30. ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

31. За життя ОСОБА_6 склав два заповіти:

- посвідчений 18 листопада 2010 року секретарем Гвіздецької селищної ради

ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за № 66, яким заповів ОСОБА_1 все своє майно, майнові права та обов`язки, які належать йому на день складання заповіту, а також майно, майнові права та обов`язки, які належатимуть йому в майбутньому. Заповіт містить відмітку особи, яка його посвідчила «Заповіт підписаний власноруч ОСОБА_6 в моїй присутності»;

- посвідчений 18 січня 2016 року секретарем Гвіздецької селищної ради

ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за № 9, яким заповів ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право. Зі змісту заповіту вбачається, що він записаний ОСОБА_11. зі слів ОСОБА_6 , до підписання прочитаний вголос заповідачем

ОСОБА_6 і власноручно підписаний ним у присутності секретаря селищної ради об 11 годині 30 хв.

32. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

33. Після смерті ОСОБА_6 до спадкового майна увійшли зокрема земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, а саме: кадастровий номер :02:002:0018 площею 0,2132 га, кадастровий номер :02:002:0019 площею

0,2041 га, кадастровий номер :02:002:0020 площею 0,1247 га, кадастровий номер :02:002:0122 площею 0,1006 га, кадастровий номер :01:001:0036 площею 0,0983 га.

34. Із заявами до приватного нотаріуса Григорця В. М. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулися діти спадкодавця

ОСОБА_2 06 жовтня 2020 року та ОСОБА_1 18 лютого 2021 року.

35. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Григорця В. М.

від 23 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявністю заповіту, посвідченого секретарем Гвіздецької селищної ради ОСОБА_11

18 січня 2016 року, яким ОСОБА_6 заповів все своє майно ОСОБА_2 .

36. Позивачка, не погодившись із відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вважала заповіт від 18 січня 2016 року нікчемним, оскаржила дії нотаріуса до суду.

37. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (справа № 346/3606/21). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове - про відмову в позові з тих підстав, що приватний позов пред`явлено до неналежного відповідача.

38. ОСОБА_6 , за життя, була встановлена інвалідність І групи по зору з 01 грудня 1993 року довічно.

39. ОСОБА_6 перебував на обліку в Українському товаристві сліпих (УТОС) Коломийської територіальної первинної організації, як інвалід І групи по зору.

40. Відповідно до довідки про отримання соціальної допомоги від 03 липня 2014 року № 1564, виданої ОСОБА_8 , вона перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Коломийської РДА де їй відповідно до постанови КМУ № 832 із 06 серпня по 18 жовтня 2010 року та із 01 листопада 2010 року по 01 липня 2014 року було призначено компенсаційну виплату як особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи.

41. Відповідно до рахунку-калькуляції від 13 березня 2007 року № 222 «Центром мікрохірургії ока» надані медичні послуги по відновленню зору ОСОБА_6 , якому встановлено діагноз «катаракта з імпл. ІОЛ».

42. Відповідно до консультативного висновку окуліста № 2442 ОСОБА_6 обстежений лікарем Центру відновлення зору Анатолія Совви 01 березня

2016 року та йому встановлено діагноз:

OD (праве око) - атрофія зорового нерву (посттравматична). Незріла ускладнена катаракта. Вторинна гіпотонія. Гострота зору - 0 %,

OS (ліве око) - відкритокутова ІІІ С глаукома. Артифакія. Фіброз задньої капсули. Гострота зору - 10 %, не корегується.

43. Судом досліджені диски з аудіофіксацією судових засідань

від 05 листопада 2015 року, від 02 лютого 2016 року в справі № 346/4598/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, на яких зафіксовані пояснення ОСОБА_6 : «…я інвалід по зору, бачу але дуже слабо, людей не впізнаю, щось дрібне не бачу…, той рік я трошки бачив, а цей рік зовсім ні…., я сліпий, не віжу…».

44. Також досліджено диск із відеозаписом за 22 жовтня 2015 року, на якому зафіксовано розмову ОСОБА_1 із батьком ОСОБА_6 , під час якої останній не впізнав дочку, прийнявши її за онуку.

45. З виписки по пенсійному рахунку ОСОБА_6 , наданої АТ «Ощадбанк» вбачається, що 18 січня 2016 року (в день посвідчення заповіту) з його рахунку в касі установи банку були зняті готівкові гроші в сумі 1 300 грн.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

46. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

47. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

48. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

49. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

50. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

51. Звертаючись до суду з позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилалася на те, що заповіт на користь ОСОБА_2 посвідчено з порушенням вимог закону, оскільки спадкодавець ОСОБА_6 мав вади зору, самостійно прочитати зміст заповіт не міг, а тому при посвідчені заповіту була обов`язкова присутність двох свідків. Оскільки заповіт

від 18 січня 2016 року не містить відомостей про те, що заповіт посвідчено при свідках, ОСОБА_1 вважає цей заповіт нікчемним.

52. Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

53. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

54. За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

55. Право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

56. Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

57. Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

58. Згідно із частиною третьою статті 45 Закону України «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

59. Відповідно до частин першої та другої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

60. Відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

61. Відповідно до частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

62. Статтею 1253 ЦК України визначено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

63. Пунктами 1.8, 1.11 глави 3 «Посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування» розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (з відповідними змінами), визначено, що якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

64. Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

65. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

66. Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

67. У справі, яка переглядається, суди встановили:

- із 01 грудня 1993 року і довічно ОСОБА_6 була встановлена інвалідність І групи по зору;

- 13 березня 2007 року ОСОБА_6 проведено оперативне втручання по відновленню зору;

- згідно з консультативним висновком окуліста від 01 березня

2016 рокуОСОБА_6 встановлено діагноз: праве око - атрофія зорового нерву (посттравматична). Незріла ускладнена катаракта. Вторинна гіпотонія. Гострота зору - 0 %, ліве око - відкритокутова ІІІ С глаукома. Артифакія. Фіброз задньої капсули. Гострота зору - 10 %, не корегується;

- під час розгляду в суді іншої цивільної справи у листопаді 2015 року та лютому 2016 року ОСОБА_6 , самостійно оцінюючи свою спроможність бачити, вказував на погіршення зору та пояснював, що не впізнає людей і не бачить дрібних речей;

- суд першої інстанції надаючи оцінку показанням свідків ОСОБА_11. та ОСОБА_10 звернув увагу на їх суперечливість як щодо інших наявних у справі доказів, так і щодо показань цих же осіб наданих в суді з приводу тих самих обставин в іншій справі (№ 346/3606/21).

68. Верховний Суд погоджується, що встановлені судами обставини та докази, які їх підтверджують, у своїй сукупності давали судам попередніх інстанцій достатньо підстав для висновку про те, що ОСОБА_6 1933 року народження, внаслідок хвороби органів зору не міг самостійно прочитати заповіт 18 січня 2016 року, а відтак, заповіт мав посвідчуватися в присутності не менш як двох свідків, чого зроблено не було, що свідчить про його нікчемність.

69. Встановивши нікчемність заповіту від 18 січня 2016 року, суди дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 має право успадкувати спірне майно на підставі заповіту від 18 листопада 2010 року, складеного

ОСОБА_6 на її користь, який недійсним чи нікчемним не визнавався.

Водночас позивачка висловила бажання спадкувати за законом разом із відповідачем в рівних частках.

70. Апеляційний суд, в оскарженій постанові правильно врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20, згідно з якими у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

71. Узагальнені доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку доказів щодо стану здоров`я ОСОБА_6 на час складання заповіту 18 січня

2016 року, однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду

від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

72. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

73. З урахуванням встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 22 червня 2020 року у справі № 376/946/17,

від 09 червня 2022 року у справі № 369/1913/17, від 19 лютого 2024 року у справі № 201/12275/20, на яку відповідач посилався у касаційній скарзі.

74. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

75. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

76. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

77. Суд апеляційної інстанції, з`ясувавши обсяг виконаних представником ОСОБА_1 - адвокатом Орешко Л. А. робіт, які полягали в ознайомленні з апеляційною скаргою та підготовкою відзиву на неї, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій в сумі 2 000 грн.

78. Позивачка судові рішення в касаційному порядку не оскаржує.

79. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій по суті вирішення спору ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Костромін Наталія Романівна, залишити без задоволення.

2. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2024 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников