справа №357/6558/15-ц головуючий у суді І інстанції Бондаренко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» поданою директором Романенком Михайлом Едуардовичем на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ОСОБА_1 , про заміну стягувача правонаступником, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/2571/74/40695 від 20 липня 2006 року в сумі 22 450,94 доларів США, що еквівалентно в національній валюті гривні станом на 19 січня 2015 року 354 898,56 грн та пеню за порушення строків виконання зобов`язання в розмірі 57 348,10 грн, а також судові витрати по справі в розмірі 3 654,00 грн.

У квітні 2025 року представник ТОВ «Діджи фінанс» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача правонаступником, у якій просив:

замінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Діджи Фінанс» у виконавчому провадженні з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2015 року у справі №357/6558/15-ц.

В обґрунтування заяви вказав, що 20 липня 2006 року між АППБ «Аваль» правонаступником якого було ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/2571/74/40695, згідно умов якого позичальнику було надано кредитні кошти в розмірі 25 000,00 дол. США.

20 серпня 2015 року рішенням суду у цивільній справі №357/6558/15-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором №014/2571/74/40695 від 20 липня 2006 року в розмірі 354 898,56 грн та пеню за порушення строків виконання зобов`язання в розмірі 57 348,10 грн.

17 лютого 2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором №014/2571/74/40695 від 20 липня 2006 року та договором іпотеки №11998/2571/322904, згідно до якого право грошової вимоги перейшло до АТ «Оксі Банк».

Того ж дня, між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором №014/2571/74/40695 від 20 липня 2006 року та договором іпотеки №11998/2571/322904, згідно до якого право грошової вимоги перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» є новим кредитором за кредитним договором №014/2571/74/40695 від 20 липня 2006 року та новим іпотекодержателем за договором іпотеки №11998/2571/322904, який було укладено між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., зареєстрований в реєстрі за №1286. Попередні кредитори не проводили заміну сторони у виконавчому провадженні, а стягувачем з виконання вищевказаного рішення є АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Обґрунтуванням необхідності проведення заміни стягувача у рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2015 року у справі №357/6558/15-ц є реалізація новим кредитором свого права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки рішення суду не породжує права, а лише підтверджує їх, підставою виникнення боргу у спірних правовідносинах по даній справі є порушення умов кредитного договору, а не наявність рішення про стягнення основної суми боргу. Отже, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Пропуск строку пред`явлення виконавчих листів до виконання не перешкоджає позивачу звертатись з вимогою про стягнення сум, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Проте, вказані висновки стосуються саме того кредитора, який є стягувачем за рішенням суду про стягнення коштів, а не його правонаступників. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло всі права кредитора відносно ОСОБА_1 за кредитним договором, які існували у попереднього кредитора АТ «Райффайзен Банк», зокрема і право на стягнення сум, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Пропуск строків пред`явлення виконавчих листів до виконання за рішенням суду про стягнення основного боргу не позбавляє кредитора, в тому числі і нового кредитора, права на стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних. Відмова у заміні стягувана па підставі пропуску строків пред`явлення виконавчих листів не впливає на обсяг прав ТОВ «Діджи Фінанс», як кредитора у зобов`язанні та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України. Повторне звернення нового кредитора з вимогою про стягнення основного боргу є неможливим, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідний позов вже задоволено. У зв`язку з тим, що вимога кредитора захищена в судовому порядку та зобов`язання не є натуральним, кредитор має право на стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Діджи Фінанс» про заміну стягувача правонаступником.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, директор ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко Михайло Едуардович, 19 травня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Підтримавши доводи заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, вказав, що суд необґрунтовано відмовив у її задоволенні.

Вважає, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, ч. 7 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» поданою директором Романенком Михайлом Едуардовичем на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ОСОБА_1 , про заміну стягувача правонаступником, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Зокрема, директор ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. у прохальній частині апеляційної скарги просив розглядати справу за відсутності апелянта. Також, 18 вересня 2025 року представник АТ «Райффайзен Банк» - Собчук О.В. подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вважав, що заявником не надано належних та достатніх доказів щодо перебування виконавчого листа №357/6558/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат, на примусовому виконанні у відділі ДВС чи приватного виконавця, доказів щодо відкриття виконавчого провадження, щодо примусового виконання рішення суду від 20 серпня 2015 року та закінчення чи повернення його без виконання, враховуючи, що строк пред`явлення до виконання зазначений у виконавчому листі збіг ще 15 вересня 2016 року, АТ «Райффайзен Банк» було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа та стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу, яка почалася з моменту видачі виконавчого листа стягувачу і закінчилася зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (якщо цей строк пропущено, виконавчий документ буде повернутий стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»). Крім того, з моменту збігу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання пройшло майже 9 років, з моменту набрання законної сили рішенням суду від 20 серпня 2015 року (15 вересня 2015 року) пройшло майже 10 років та з моменту відступлення права вимоги (17 лютого 2022 року) пройшло 3 роки.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктивний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватися скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документу, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10.

За змістом частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Поняття «заміна сторони виконавчого провадження» та «заміна стягувача у виконавчому листі» не є тотожними. Необхідною умовою для заміни сторони виконавчого провадження є перебування вказаного виконавчого документу на виконанні, а для заміни стягувача у виконавчому листі виконавчого документу, відповідно заява може бути подана до відкриття провадження виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

Отже, цивільний процесуальний закон передбачає можливість розгляду двох окремих, самостійних, процесуальних питання щодо: заміни сторони виконавчого провадження; заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10.

За обставинами цієї справи на час звернення ТОВ «Діджи Фінанс» до суду із заявою про заміну стагувача правонаступником строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №357/6558/15-ц сплинув 15 вересня 2016 року.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч. 1 ст. 433 ЦПК України). Коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Враховуючи відсутність клопотання ТОВ «Діджи Фінанс» про поновлення зазначеного строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні його заяви про заміну стягувача правонаступником.

Більш того, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду колегія суддів вважає неналежним обраний ТОВ «Діджи Фінанс» спосіб захисту свого права шляхом заміни стягувача у рішенні суду, а не стягувача у виконавчому листі.

Доводи апеляційної скарги в частині наміру заявника пред`явити позов про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних нарахувань та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України висновків суду першої інстанції не спростовують. Відсутність заміни стягувача у виконавчому листі у справі №357/6558/15-ц не позбавляє заявника можливості реалізувати це право долучивши до позовної заяви докази правонаступництва за договором №014/2571/74/40695 від 20 липня 2006 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки всіх доказів та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» подану директором Романенком Михайлом Едуардовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова