Справа № 349/848/25
Провадження № 2/349/434/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 вересня 2025 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу №349/848/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2025 року ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 888, 43 грн.

В обгрунтування позову зазначено, що 10 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту №353297 в електронній формі шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. зі строком кредитування 30 днів, до 09 листопада 2018 року.

12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №1 на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу від 12 квітня 2018 року у випадку укладення сторонами більш, ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 18 лютого 2019 року укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №13 від 18 лютого 2019 року, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 353297 від 10 жовтня 2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" згідно наказу №55-к від 25 липня 2024 року на виконання протоколу №1706 загальних зборів учасників ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" від 25 липня 2024 року перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС» .

За реєстром боржників від 18 лютого 2019 року до Договору факторингу №1 ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунків заборгованості за укладеним договором № 353297 від 10 жовтня 2018 року на 18 лютого 2019 , заборгованість за основною сумою боргу становила 5 000,00 грн. 2700,00 сума боргу за процентами, сума боргу за штрафом - 400, 00 грн., за пенею 12 450, 00 на загальну суму 20 550,00 грн.

ОСОБА_1 зобов`язання за Договором про споживчий кредит №353297 від 10 жовтня 2018 року належним чином не виконала, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором, які ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Довіра та Гарантія», яке перейменовано на ТОВ "ВІН ФІНАНС".

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь 30 888, 43 грн. боргу, яка складається з загальної суми боргу 20 550,00 грн., а також 8 487, 24 грн. інфляційних витрат, які нараховані за період з 26 березня 2022 року по 26 березня 2025 року, 3% річних за період з 26 березня 2022 року по 26 березня 2023 року в сумі 1851,19 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов не подала.

Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з ініціативи суду розгляд справи вирішено проводити у судовому засіданні з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача Романенко М.Е. не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності, про що зазначив у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явилася у судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому процесуальним законом порядку.

Враховуючи, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася повторно, відзиву на позовну заяву не подала, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223,280 ЦПК України.

У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено наступні обставини справи.

10 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання фінансового кредиту №353297.

ОСОБА_1 підписала електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А601375.

Сума кредиту становить 5 000,00 грн (п. 1.1 Договору).

Строк дії договору 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань (п.1.4 Договору).

Проценти за користування кредитом - 2025,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,35% від суми кредиту за кожен день строку користування кредитом (492,75% річних) у межах строку наданого кредиту, зазначеного у пункті 1.4 цього договору (п.1.2.1. Договору).

Пунктом 1.6. Договору передбачено пролонгацію строку кредитування, Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пені і штраф. У такому разі за умови, що залишок тіла кредиту становить не менше 400,00 грн., строк кредитування автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах.

Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання фінансових кредитів ТОВ "Авентус Україна", які розміщені на сайті www.creditplus.ua.

У випадку прострочення повернення суми кредиту клієнт сплачує пеню - 3% від суми кредиту за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення, строк нарахування якої не може перевищувати 90 днів, на 4 день прострочення крім пені, додатково сплачує штраф 100,00 грн., на 30 день прострочення, додатково сплачує штраф в розмірі 300,00 грн., на 90 день прострочення - додатково штраф в розмірі 500,00 грн.( п.4.4.1.-4.4.4.Договору).

10 жовтня 2018 року ТОВ ФК "ВЕР ФОЙ ПЕЙ" на картку НОМЕР_1 було здійснено переказ коштів в сумі 5000,00 грн., код авторизації 155216.

12 квітня 2018 року між ТОВ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №1, 18 лютого 2019 року додаткову угоду №12 до цього договору факторингу за якими позивач набув право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №353297 від 10 жовтня 2018 року, боржником у якому є ОСОБА_1 .

За наданим ТОВ "Авентус Україна" розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором №353297 від 10 жовтня 2018 року на дату відступлення права вимоги заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн., заборгованість за відсотками - 2700,00 грн., штраф - 400,00 грн., пеня 12450,00 грн., на загальну суму 20 550.

Позивачем нараховано інфляційні втрати за період з 26 березня 2022 року по 26 березня 2025 року в сумі8 487,24 і 3% річних за період з 26 березня 2022 року до 26 березня 2025 року в сумі 1851,19 грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ч.1,2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч. 1, 2,ч.4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 цього Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідно до ст.1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

За ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» і відповідачкою ОСОБА_1 правовідносин у зв`язку з укладенням фінансового кредиту за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, який вважається укладеним у письмовій формі, а також невиконані позичальником ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення тіла кредиту в сумі 5000,00 грн. та відсотків за користування кредитом протягом строку кредитування з врахуванням пролонгації строку кредитування, сплачених відсотків на суму 2 700,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, додаткової угоди №12 від 18 лютого 2019 року до цього договору до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором №353297 від 10 жовтня 2018 року, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Однак, неповідомлення боржника про заміну кредитора не є підставою для відмови у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафів за кредитним договором, суд зазначає таке.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Відповідно до п. 4.3 Договору у випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 3 (трьох) днів, після закінчення визначеного пунктом 1.4. цього Договору строку користування кредитом, пеня та/або штраф за несвоєчасне виконання Клієнтом зобов`язань за договором не нараховується. У випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству: пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів; на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн.; на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.; на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн.

За умовами договору позивачем нараховані штрафи 100 грн і 300 грн, а також пеня за період порушення зобов`язання з 28 листопада 2018 року до 18 лютого 2019 року в сумі 12 450,00 грн, що також підтверджується розрахунком заборгованості.

Оскільки відповідач не виконав обов`язку щодо повернення грошових коштів і сплати процентів за їх користування в строки встановлені умовами договору, на нього повинна бути покладена відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.

Позивачем заявлені санкції за невиконання зобов`язання у виді штрафу в сумі 400 грн та пені за період з з 28 листопада 2018 року до 18 лютого 2019 року в сумі 12 450,00 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі № 664/2784/15-ц.

Під час вибору виду неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що нарахована позивачем пеня в сумі 12 450,00 грн значно перевищує розмір отриманого ОСОБА_1 кредиту, на переконання суду її розмір є несправедливим до позичальника.

А тому вимога про стягнення пені, враховуючи наявність вимоги про стягнення штрафу, не підлягає до задоволення.

З відповідачки необхідно стягнути штраф в сумі 400 гривень.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат, 3% річних.

Положення п.18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отжев суду відсутні підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 інфляційхих втрат, 3% річних, оскільки вони нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану, що є неправомірним.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» понесло судові витрати, що складаються з 2 422,40 грн сплаченого судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 635,15 грн. (8100,00Х100:30888,43=26,22%; 2422,40Х26,22:100=635,15).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суду надано договір про надання правової допомоги №33 від 22 березня 2024 року, додаткову угоду до договору №33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, детальний опис робіт на суму 5 000,00 грн.

З врахуванням частвового задоволення позову з відповідачки слід стягнути 1311,00 грн. за правову допомогу.

Керуючись ст.141, 263-265, 280-284 ЦПК України,

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №353297 від 10 жовтня 2018 року, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 5 000,00 гривень, за відсотками в розмірі 2700,00 гривень, 400,00 гривень штрафу, всього на загальну суму 8100,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» судові витрати в розмірі 635,15 гривень судового збору та 1311,00 гривень витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, всього - 1946,15 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», місцезнаходження: м. Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, .

Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 , рєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 30 вересня 2025 року.

Суддя О.О.Гаврилюк