Провадження № 2-о/127/525/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Федчук Т. М., заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису. Заяву мотивувала тим, що вона є матір`ю ОСОБА_3 . Остання перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2022 року, справа №127/11928/22. Від шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник зазначає, що вона є власником частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та постійно проживає в цій квартирі разом із своєю донькою та онукою. Вказує, що після розірвання шлюбу її доньки з ОСОБА_2 , останній вчиняє насильство щодо заявника протягом трьох років, погрожує фізичною розправою та залякує, як її, так і інших членів родини, в присутності дитини висловлюється нецензурною лайкою, а також вимагає, щоб вона вчинила тиск на доньку з метою відновлення шлюбних стосунків із ним. Вказує, що ОСОБА_2 постійно телефонує до її доньки, при цьому погрожує, як доньці, так і їй, чим завдає їй психологічної травми та шкоди, вона перебуває в постійному психологічному дискомфорті та насильстві. Самостійно захистити себе ОСОБА_1 не в змозі, численні звернення до органів поліції не дали відповідного результату. 17 липня 2023 року ОСОБА_2 вчинив відносно ОСОБА_1 фізичне насильство, коли вона заступилася за свою доньку, у зв`язку з чим остання звернулася того ж дня до Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення (кримінальне провадження 0000089), проте вже більше двох років розслідування у даній справі не проводиться.

Також зазначає, що ОСОБА_2 не припиняє здійснювати щодо неї психологічне насильство, перебуваючи у нетверезому стані, відшукує її місце перебування та погрожує фізичним насильством, продовжуючи вимагати сприяння у відновленні його шлюбних відносин із донькою, направляє на її номер телефону повідомлення, які містять погрози. Вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними, у зв`язку з чим вона знаходиться у постійному відчутті тривоги та неспокою.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 строком на шість місяців із вжиттям заходів тимчасового обмеження прав та покладенням на нього таких обов`язків:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися до відстань до 100 м. до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке невідоме ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити вести листування, в тому числі за допомогою месенджера, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрите окреме провадження у справі, витребувано з Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області докази по справі та викликано свідка.

У судовому засіданні заявник та її представник адвокат Федчук Т. М. підтримали заяву та просили її задовольнити. ОСОБА_1 вказує, що вона не бажає бачити та чути ОСОБА_2 , однак останній здійснює щодо неї психологічне насильство, постійно погрожує, обзиває, телефонує, в тому числі і з чужих телефонів, може зателефонувати вночі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви, вказує на відсутність доказів. Також зазначає, що він бажає спілкувати зі своєю донькою та може телефонувати ОСОБА_1 , яка разом проживає з його колишньою дружиною, коли остання не бере слухавки з цього приводу.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 , яка є донькою заявник та колишньою дружиною ОСОБА_2 , показала, що ОСОБА_2 телефонує матері, погрожує, обзиває, блокує автомобіль, чинить також психологічне насильство щодо діда та баби, які мешкають в с.Сербанівка Хмільницького району, вибив їм вікна, вчинив пожежу. Поліція на звернення не реагує, а кримінальне провадження вже тягнеться з 2023 року. При цьому вказує, що ОСОБА_2 спілкується з донькою, коли не перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є власниками в рівних частках (по частці) квартири АДРЕСА_3 (копія договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н. В., зареєстровано в реєстрі за №4638; копія витягу про державну реєстрацію прав №35697707 від 02 жовтня 2012 року, а.с.5-6).

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_6 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2022 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірваний, справа №127/11928/22, (а.с.9).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія довідки про склад сім`ї №016 від 22 серпня 2025 року, виданої головою правління ОСББ «Брацлавська - 20» (а.с.7).

ОСОБА_2 мешкає в АДРЕСА_4 .

На виконання ухвали суду від 15 вересня 2025 року, Хмільницьким РВП ГУНП у Вінницькій області надано копії матеріалів звернення ОСОБА_1 щодо її побиття ОСОБА_2 (провадження №000089 від 17 липня 2023 року), з яких слідує, що 17 липня 2023 року за заявою ОСОБА_8 внесено відомості до ЄРДР за №000089 щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , який 17 липня 2023 року близько 02.00 год. на подвір`ї домогосподарства по АДРЕСА_2 спричинив їй тілесні ушкодження. Попередня кваліфікація кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України (повідомлення про початок досудового розслідування від 17 липня 2023 року).

Цього ж дня, 17 липня 2023 року, ОСОБА_1 звернулася із заявою про залучення її до кримінального провадження № 0000089 як потерпілої.

Постановою дізнавача СД Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 17 липня 2023 року у даному кримінальному провадженні призначено судово-медичну експертизу.

З висновку експерта №533 від 26 липня 2023 року слідує, що у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження, які належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від травматичної дії (удар, тертя) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення відповідають терміну, вказаному в постанові про призначення експертизи 17 липня 2023 року.

Крім того, 17 липня 2023 року із заявами до поліції про завдання 17 липня 2023 року близько 02.00 год. ночі за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 тілесних ушкоджень також звернулися ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 .

В межах даного кримінального провадження, 17 липня 2023 року було проведено слідчу дію огляд місця події та 16 жовтня 2023 року було проведено слідчий експеримент, зокрема, за участі потерпілої ОСОБА_1 .

Постановою дізнавача СД Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 19 жовтня 2023 року призначено додаткову судово-медичну експертизу.

З висновку експерта №47 від 02 листопада 2023 року слідує, що «у ОСОБА_1 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, тулубі, обох верхніх та нижніх кінцівках, садна на мочці правого вуха, які належать до легких тілесних ушкоджень згідно «Наказу №6 п.2.3.5 правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», виникли від дії (удару) твердого тупого предмета чи від дії (співударянням) об такий. Не виключається, що виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_1 могли виникнути 17 липня 2023 року, за механізмом, який відтворила остання під час проведення слідчого експерименту».

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 липня 2023 року, справа №149/2289/23, накладено арешт на дерев`яну палицю, вилучену 17 липня 2023 року, під час проведення огляду, яку постановою дізнавача від 17 липня 2023 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000089, яка знаходиться в Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

Матеріали даного кримінального провадження містять копію повідомлення про підозру ОСОБА_2 , згідно якого останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України від 24 листопада 2023 року, яке підписане дізнавачем СД Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області. При цьому, дане повідомлення не містить будь-яких відміток, підписів про його погодження із прокурором Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області, а також про те, що ОСОБА_2 було повідомлено про підозру.

Інших доказів матеріали цивільної справи не містять.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено Розділом IV глави 13 ЦПК України.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 03 листопада 2021 року у справі № 752/10604/19, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21.

Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 вказав, що висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, від 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 про те, що лише сам факт звернення до компетентних органів з заявою про вчинення домашнього насильства та відкриття кримінального провадження з цього питання не означають доведеність вчинення домашнього насильства є обґрунтованим відповідно до умов доведення винуватості особи, передбачених КПК України. Однак помилковим є тлумачення цього висновку з тієї точки зору, що лише наявність повідомлення підозри у факті вчинення домашнього насильства як кримінального правопорушення, направлення до суду обвинувального акту або вирок кримінального суду є єдиними належними доказами вчинення домашнього насильства у вирішенні питання застосування обмежувального припису в межах ЦПК України. Сама по собі відсутність кримінального провадження щодо вчинення домашнього насильства не може автоматично свідчити про відсутність домашнього насильства, як і наявність кримінального провадження також не свідчить автоматично про вчинення домашнього насильства. Це все фактори, наявність чи відсутність яких має оцінюватись цивільним судом у комплексі для вирішення питання про видання обмежувального припису.

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2024 року у справі № 711/6788/23, зазначено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У цій постанові зазначено, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не є безумовною підставою для застосування судом до неї спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно зі статтею 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

За таких обставин, слід дійти висновку, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Згідно правових позицій, викладених Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У постанові від 23 липня 2020 року по справі № 138/2655/19 Верховний Суд, надаючи оцінку доводам скаржника виснував, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявник не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення особою навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення такого та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Заявник, звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису, посилається на те, що ОСОБА_2 є кривдником та вчиняє відносно неї психологічне насильство протягом тривалого часу, а також погрожує застосуванням фізичної розправи (насильства), залякує її.

Разом з тим, суд звертає увагу, що належних, допустимих та беззаперечних доказів таким твердженням заявниця не надала.

Суд констатує, що 17 липня 2023 року заявниця звернулася до правоохоронних органів із заявою щодо завдання їй тілесних ушкоджень (побиття), за даним фактом були внесені відомості до ЄРДР (кримінальне провадження №0000089 від 17 липня 2023 року). Проте станом на момент розгляду даної заяви відомості про притягнення особи до кримінальної відповідальності або ж про закриття провадження у справі, тощо відсутні. Водночас суд звертає увагу, що на момент ухваленого цього рішення з часу вказаного звернення пройшло 2 роки і нових доказів, які б свідчили про реальну загрозу з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Заявницею не було надано жодних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що має регулярний та постійний характер, яке загрожує її фізичному здоров`ю або завдає шкоди її психологічному здоров`ю, за період з серпня 2023 року та по час розгляду справи.

Скрин-шот переписки із застосунку «Telegram», який долучений заявницею до матеріалів заяви, не є належним доказом вчинення психологічного насильства відносно неї, оскільки з його змісту неможливо встановити ні рік листування, ні авторів листування.

Сама лише вказівка у заяві те, що кривдник не залишає її у спокої, погрожує, залякує та вчиняє це впродовж тривалого часу не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Щодо показань свідка ОСОБА_3 , то суд не бере його до уваги, зважаючи, що вона є заінтересованою особою та також звернулася із заявою щодо встановлення обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

Будь-яких інших належних, допустимих та обґрунтованих доказів психологічного чи фізичного насильства щодо заявниці матеріали справи не містять.

Суд зважає, що ОСОБА_2 визнає ту обставину, що він телефонує заявниці з приводу спілкування зі своєю дитиною чи може прийти на її робоче місце, зважаючи, що вона проживає спільно з його колишньою дружиною, однак вказане не є беззаперечним доказом вчинення домашнього насильства.

Наявні у справі докази не дають можливості беззаперечно встановити вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, а також не доводять наявність ризиків, за яких частина третя статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дозволяє видати відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис.

Виходячи з викладеного вище, зважаючи на відсутність належних, допустимих та достовірних доказів, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ч.3ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.4,12,13,76,81,259,263-265,268,273,294,352,350-1,350-2,350-4 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи :

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_4 .

Суддя: