Справа № 166/791/25 Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М.
Провадження № 22-ц/802/947/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача Лисенка Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» адвоката Лисенка Дмитра Вячеславовича на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 25 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Дідух Є. О. звернувся у суд із даним позовом, який мотивує тим, що 09 лютого 2024 року між Товаристовом з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір № 4371721 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі Кредитний договір). За умовами Кредитного договору сума кредиту складає 15000 грн, строк кредиту 350 днів: з 09 лютого 2024 року по 23 січня 2025 року, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 25 днів.

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 15000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту НОМЕР_1 , яку відповідач вказав особисто під час укладення договору.

Ураховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, і Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», як фактором, було укладено договір факторингу № 23/09/2024, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за Кредитним договором на загальну суму 108000 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту 15000 грн, заборгованість за процентами 85500 грн, штрафні санкції 7500 грн.

Станом на дату укладення договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024, строк дії Кредитного договору не закінчився, а тому в межах дії його строку позивачем у період з 24 вересня 2024 року по 23 січня 2025 року здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 45750 грн.

Після укладення договору факторингу та переходу права вимоги до позивача відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки позивача, ані на рахунки первісного кредитора.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором у сумі 146250 грн, з яких 15000 грн тіло кредиту, 85500 грн проценти нараховані первісним кредитодавцем, 45750 грн проценти нараховані позивачем, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 25 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4371721 від 09 лютого 2024 року в розмірі 67500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) гривень, яка складається із: 15000 гривень тіло кредиту, 52500 гривень відсотки за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 1118 (одну тисячу сто вісімнадцять) гривень 03 (три) копійки судового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення відсотків, представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» адвокат Лисенко Д. В. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі врахував договірні умови спірних правовідносин, принцип свободи, обов`язковості договору та презумпції правомірності правочину, що призвело до неповного стягнення на користь позивача заборгованості із відсотків. Покликаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить рішення в частині стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 52500 гривень, як відсотки за користування кредитом скасувати, ухвалити нове рішення про стягнення суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором - 85 500,00 грн, суми заборгованості за процентами нарахованих за 122 календарних днів 45750 грн, а всього: 131 250,00 грн задовольнити повністю.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзив на апеляційну скаргу не подав, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача Лисенко Д. В. апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлення про час і місце розгляду справи, направлені на адресу постійного місця проживання відповідача, повернулися у зв`язку з відсутністю останнього за цією адресою, тому суд вважає ОСОБА_1 повідомленим відповідно до вимог ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом установлено, що 09 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір, який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора 10636. За умовами Кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» надає ОСОБА_1 кредит у розмірі 15000 гривень (п. 1.2 Кредитного договору) строком на 350 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 25 днів (п. 1.3 Кредитного договору). За користування кредитом клієнт сплачує ТОВ «Лінеура Україна» проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,5% в день та застосовується в межах всього строку кредиту (п. 1.4.1 Кредитного договору). Знижена процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування кредитом та застосовується, якщо клієнт до 04.03.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п. 1.4.2 Кредитного договору). Згідно з п. 1.6 Кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою складає 146250 грн.

ТОВ «Лінеура Україна» на виконання умов Кредитного договору 09 лютого 2024 року надало відповідачу кредит у розмірі 15000 грн, перерахувавши на платіжну картку № НОМЕР_2 , указаною відповідачем при укладенні Кредитного договору, що підтверджується листами ТОВ «Пейтек Україна» № 96 від 03.10.2024 та АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-250603/66893-БТ від 05.06.2025.

Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 23 вересня 2024 року у відповідача перед ТОВ «Лінеура Україна» виникла заборгованість у сумі 108000 грн, з яких тіло кредиту 15000 грн, заборгованість за відсотками 85500 грн, штрафні санкції 7500 грн.

Між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» 23 вересня 2024 року укладено договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило за грошові кошти ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги, строк зобов`язань яких настав або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з витягом із реєстру боржників до договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором в сумі 108000 грн, з яких 15000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 85500 грн сума заборгованості за відсотками; 7500 грн сума заборгованості за штрафами.

ТОВ «Українські фінансові операції» після відступлення права вимоги за Кредитним договором до відповідача у межах строку дії договору нараховано відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 2,5% у сумі 45750 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором № 4371721 про надання споживчого кредиту від 09.02.2024 за 122 календарних днів (24.09.2024-23.01.2025).

Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача останній не здійснював платежів для погашення заборгованості за Кредитним договором.

Установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з Кредитного договору.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України.

Зокрема, ч. 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 09.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4371721 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 15000 грн строком на 350 днів.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет www.credat7.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Стандартна процентна ставка за користування кредитом відповідно до 1.4.1. договору становить 2,50% в день.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Кредитний договір № 4371721 укладено 09 лютого 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про правомірність визначення в договорі процентної ставки, оскільки розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до вказаних правовідносин зазначеного вище закону.

Розрахунок заборгованості по відсотках, здійснений судом та висновок суду про те, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати відсотків протягом строку дії договору з 09 лютого 2024 року до 23 січня 2025 року за процентною ставкою 1%, який складає: 15000 грн (сума боргу) х 1% : 100 % х 350 (днів) = 52500 грн, є правильним, обґрунтованим та відповідає вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням чинного законодавства особою, яка подала апеляційну скаргу, були предметом дослідження судом першої інстанції і не впливають на правильність висновків суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» адвоката Лисенка Дмитра Вячеславовича залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 25 червня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді :