єдиний унікальний номер справи 530/1106/25
номер провадження 2/546/538/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

У червні 2025 року до Зіньківського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 17 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200531301 щодо кредитування (далі Угода). Згідно з умовами Угоди Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12200 грн., з встановленим строком користування з 17.05.2016 р. по 17.05.2021 р., а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020. 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду.

Таким чином Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином. У той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

Станом на 15.08.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Угодою становить 33339,44 грн, з яких: 11028,9 грн заборгованість за кредитом; 22310,54 грн заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів.

Сума збитків з урахуванням 3% річних становить 3004,32 грн, а інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 14448,35 грн.

Разом сума заборгованості становить 50792,11 грн.

Щодо позовної давності представник позивача зазначив, що строк не був пропущений, оскільки права вимоги за кредитними договорами, укладеними з ПАТ «Банк Михайлівський», було предметом спору у Господарському суді м. Києва. За результатами розгляду вказаної справи було зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу та актів прийому-передачі до нього. Лише на початку 2023 року у порядку примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва були отримані позивачем вищезазначені оригінали документів. У подальшому на території України було введено карантинні обмеження та воєнний, чим продовжено на період дії карантину та воєнного строків позовної давності.

Посилаючись на вищезазначені обставини представник позивача просив задовольнити вимоги позовної заяви та стягнути заборгованість за Угодою. Також представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

02 липня 2025 року ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області постановлено передати на розгляд за підсудністю дану справу до Решетилівського районного суду Полтавської області.

24 липня 2025 року справа надійшла до Решетилівського районного суду Полтавської області та була розподілена судді Зіненку Ю.В.

Ухвалою судді від 25 липня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 18 серпня 2025 року.

07 серпня 2025 року до суду надійшла заява відповідача, у якій він просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Дана заява обґрунтована тим, що між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ лише 20 лютого 2020 року. Однак станом на 04 липня 2025 року, ураховуючи дату закінчення кредитного договору 17 травня 2017 року, загальний строк позовної давності сплив 18 травня 2020 року. Як зазначає відповідач, його зобов`язання щодо сплати чергового платежу припинилися 12 червня 2016 року у зв`язку з припиненням діяльності банку після ухвалення рішення Національного банку України про відкликання ліцензії та ліквідацію банку. Із вказаного моменту ОСОБА_1 припинив здійснювати платежі за договором.

Також відповідач зазначає, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку, яких представник позивача не навів.

Посилаючись на вищезазначені обставини та правові висновки Верховного Суду та його Великої Палати, ОСОБА_1 просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, у зв`язку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

18 серпня 2025 року ухвалою суду було зобов`язано ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надати детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 17 травня 2016 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , у зв`язку з чим судове засідання було відкладене на 22 вересня 2025 року.

18 серпня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Даний відзив обґрунтований тим, що заявлена сума боргу викликає сумніви щодо її обґрунтованості, оскільки загальна сума вимоги у понад 50000,00 грн складається більше ніж на 50% зі штрафних санкцій, інфляційних втрат та трьох процентів річних. У матеріалах справи відсутні докази, що ці розрахунки ґрунтуються на реальних та погоджених умовах договору. Крім того, відсутні докази надання кредиту, надходження коштів на рахунок ОСОБА_1 , а також дані про сплату або несплату. Єдиний поданий розрахунок є внутрішньою довідкою без належного бухгалтерського оформлення та первинних документів. Зокрема, позивачу було достовірно відомо місце проживання відповідача, оскільки було установлене судом під час розгляду справи № 530/2056/24, однак ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» повторно звернулося до суду з позовом не за місцем проживання ОСОБА_1 . Також відповідач зазначив, що позов подано з порушенням строку позовної давності.

Посилаючись на вищезазначені обставини ОСОБА_1 просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

27 серпня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача. Представник позивача зазначив, що вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку що передбачені умовами кредитного договору. Вказане означає: відсутність можливості формування розрахунку заборгованості в значенні розрахунок заборгованості за тілом кредиту, відсотками за певний період з врахуванням розміру відсоткової ставки тощо. Тому ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зазначена сума заборгованості, яка розрахована банком.

На підтвердження суми та наявності заборгованості до позовної заяви додано виписки по рахунку за кредитним договором № 200531301 від 17.05.2016, які складені за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» (23.05.2016) по 27.07.2020, сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду (виписки містяться в матеріалах цивільної справи № 753/5200/25), що дає підстави для розуміння звідки сторони позивача має відомості витягу з Додатку 1 до Договору № 7_БМ від 20.07.2020. Представник позивача вказав, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц». У виписках зазначено прізвище, ім`я, по батькові клієнта, номер та дата кредитного договору та дату, час, прізвище відповідальної особи, яка формувала виписки, затверджена форма виписки та цифрова програма. Особливості операційної роботи банку щодо ведення обліку договорів (у випадку щодо кредитної картки зокрема): нарахування відсотків, штрафів, зарахування внесених коштів, облік виданих коштів та в цілому діяльність щодо обороту грошових коштів не має бути предметом розгляду в межах даної позовної заяви, оскільки банк, як оператор грошових операцій, відповідно до законодавства здійснює вищезазначені дії. А для ідентифікації виписок чи будь-яких інших банківських документів у них зазначається саме номер і дата договору щодо якого здійснюються банківські операції. Розрахунок заборгованості або довідка за тілом кредиту, відсотками та інше не є складовою кредитної справи, а формується окремо відповідальною особою банку за допомогою ліцензованого програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Тобто, це документ, який створюється у процесі діяльності банку та займає певний проміжок часу. Договір факторингу не передбачає формування таких розрахунків та не передбачає передачу програмного забезпечення, що здійснює таке нарахування. Зазначають, що ПАТ «Банк Михайлівський» від 23.05.2016 знаходився у стані ліквідації, а до обов`язків ФГВФЩ не входить формування таких розрахунків. Отже, запитати такі документальні докази також немає можливості. Тому ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зазначена сума заборгованості, яка розрахована банком та зазначена в додатку до договору факторингу (реєстрі).

У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 80, 81, ).

У позовній заяві представник позивача просила справу слухати без участі їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 2-6).

22 вересня 2025 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 93).

У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи, установлені судом

Судом установлено, що 17 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200531301 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачу у користування кредитні кошти у виді кредитного ліміту: 12200,00 грн зі встановленим строком кредитування 12 місяців, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 представником позивача надано підписані відповідачем: заяву № 200531301 від 17 травня 2016 року, анкету № 2814188 від 17 травня 2016 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 17 травня 2016 року, договір добровільного страхування життя від 17 травня 2016 року, тарифи по продукту «Прибуткова картка + Кредитка/Зарплатна» від 17 травня 2016 року згоду суб`єкта на обробку персональних даних від 17 травня 2016 року (а.с. 26, звор. а.с. 26, 28, а.с. 29, 30, звор. а.с. 31).

Також було надано копію розписки ОСОБА_1 про отримання платіжної картки та/або ПІН- НОМЕР_1 , яка підписана відповідачем та містить номер платіжної картки НОМЕР_2 та копію реквізитів для зарахування заробітної плати, соціальних та інших виплат, які містять номер рахунку отримувача НОМЕР_3 та підписані ОСОБА_1 (а.с. 31, 32).

Стороною позивача було подано виписку по рахунку ОСОБА_1 , з якої установлено, що станом на 05 листопада 2019 року у відповідача була заборгованість в сумі 11028,90 грн. Також із даної виписки установлено, що 27 липня 2020 року ОСОБА_1 було внесено кошти в сумі 11028,90 грн на погашення кредитної заборгованості за договором (а.с. 35).

Згідно з наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором № 200531301 від 17 травня 2016 року основна сума заборгованості становить 33339,44 грн. Також у вказаному розрахунку наведено порядок розрахунку заборгованості у виді трьох процентів річних, що становить в сумі 3004,32 грн та інфляційних втрат в сумі 14448,35 грн (а.с. 7, 33).

Зі змісту постанови Північного апеляційного Господарського суду установлено наступні обставини (а.с. 8-23).

19 травня 2016 року між ПАТ "Банк Михайлівський" (клієнт) і ТОВ "ФК "Плеяда" (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ "ФК "Плеяда" право вимоги до третіх осіб (боржників).

20 травня 2016 року між ТОВ "ФК "Плеяда" і ТОВ "ФК "Фагор" укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ "ФК "Плеяда" за плату відступило на користь ТОВ "ФК "Фагор" права вимоги, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" на підставі договору факторингу № 1905.

23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.03.2021 позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ПАТ "Банк Михайлівський", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Плеяда" (далі - ТОВ "ФК "Плеяда"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фагор" (далі - ТОВ "ФК "Фагор") про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 залишено без задоволення.

Рішенням Північного апеляційного господарського суду від 1 липня 2021 року рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у цій частині.

Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2.

Визнано відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу.

Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2.

Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього.

20 липня 2020 року підписано договір № 7_БМ відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» (за договором - Банк) прав вимоги ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" (за договором - Новий кредитор) за результатами проведення вищезгаданих торгів (аукціону) (а. с. 45-46).

Згідно з п. 2. вказаного договору Новий кредитор в день настання Відкладальної обставини відповідно до пункту 16 цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами.

Отже, враховуючи висновки, які наведені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" є належним правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору № 7_БМ про відступленням прав вимоги від 20 липня 2020 року до нового кредитора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги за кредитним договором № 200531301, укладеним 17 травня 2016 року з ОСОБА_1 (а. с. 36-39).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК).

Ураховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що 17 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір відповідно до чинного законодавства. Вказана обставина не оспорюється відповідачем.

Між тим суд звертає увагу на наступне.

За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін.

Тобто банківська виписка про стан рахунку є належним та допустимим доказом.

Суд зазначає, що у наданій позивачем банківській виписці першим записом датований 05 листопада 2019 року, що містить інформацію про наявність заборгованості в сумі 11028,90 грн.

Суд звертає увагу, що кредитний договір було укладено 17 травня 2016 року. Між тим жодного запису про користування ОСОБА_1 кредитними коштами, починаючи з 17 травня 2016 року і до 05 листопада 2019 року банківська виписка не містить.

Тобто, суд позбавлений можливості визначити порядок та правомірність нарахування заборгованості відповідачу на суму 11028,90 грн.

У той же час, з доданої виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останнім 27.07.2020 було внесено кошти в сумі 11028,90 грн на погашення кредитної заборгованості за договором, що становить таку ж суму заборгованості за тілом кредиту, яку сторона позивача просить стягнути з відповідача (а. с. 35).

Тобто, виходячи із поданої позивачем виписки, заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту станом на 27.07.2020 уже була відсутня.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не було долучено розрахунок заборгованості за відсотками, суд позбавлений можливості визначити, чи існувала така заборгованість ОСОБА_1 станом на 27.07.2020. З цих же підстав суд позбавлений і можливості здійснити самостійний розрахунок заборгованості.

Будь якої іншої інформації щодо порядку утворення заборгованості за тілом кредиту та розрахунку заборгованості за процентами позивачем не зазначено та в інших доказах не міститься інформація як саме здійснювалося обчислення вказаних сум до стягнення. Із наведеного слідує, що саме по собі підписання цього договору не є підтвердженням перерахування коштів за його умовами та не доводить факту видачі (перерахування) позичальнику кредитних коштів.

Таким чином суд уважає, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за інфляційними втратами та трьома процентами річних не можуть поза розумним сумнівом доводити указану обставину.

Положеннями ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Судом було зобов`язано ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надати суду детальний розрахунок заборгованості, однак позивачем у додаткових поясненнях було повідомлено про неможливість його надання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У той же час доказів на підтвердження виконання кредиторами умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів позивачем надано не було.

Зважаючи на викладене та враховуючи відсутність достатніх доказів користування позичальником ОСОБА_1 кредитними коштами за договором суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Щодо клопотання сторони позивача про поновлення строку позовної давності та клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд зазначає наступне.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності застосуванню у даному випадку не підлягають.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 83, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників судового процесу:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», юридична адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112, .

Представник позивача Романенко Михайло Едуардович, адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112, РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя Ю.В. Зіненко