Єдиний унікальний номер: 379/580/25
Провадження № 2/379/300/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12 вересня 2025 року м. Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

з участю секретаря судового засідання Корженко О.В.,

представника позивача - адвоката Іллінського О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Таращанської міської ради, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даною позовною заявою, у якій просить суд:

позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

стягнути з відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї третини її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначив, що позивач з 19.02.2011 перебував з відповідачкою у шлюбі, який рішенням Таращанського районного суду Київської області від 19.12.2023 у цивільній справі № 379/1520/23 розірвано, визначено місце проживання малолітніх дітей з батьком. З 05.12.2022 сім`я сторін взята на облік з наданням статусу внутрішньо-переміщених осіб з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У серпні місяці 2023 року відповідачка виїхала до Польщі на заробітки, після чого лише кілька разів телефонувала позивачеві, станом на даний час місце її перебування невідоме. Через деякий час позивач змінив місце проживання, наразі проживає по АДРЕСА_2 . Після виїзду на заробітки відповідачка з дітьми майже не спілкувалася, не приймала участі у їх вихованні та навчанні, матеріальному забезпеченні. Відповідачка повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з чим весь тягар по утриманню та вихованню дітей ліг на позивача. Крім того, звертає увагу суду, що відповідачка не піклується про належний фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей в разі необхідності, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не сприяє отриманню ними освіти. Вважає, що зазначені фактори є результатом прояву винної поведінки відповідачки, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.

У поданих 18.07.2025 поясненнях (а.с.83-107), представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства оборони України зазначає, що рішення у даній справі не вплине на права та обов`язки Міноборони, оскільки, враховуючи положення статті 22 Закону № 3543-ХІІ, призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюється відповідними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з чим відповідний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має бути заінтересованою особою у справі. Враховуючи предмет заяви в даній справі, просить суд врахувати, що у постанові від 13.06.2018 за результатами розгляду справи № 822/2446/17 Верховним Судом викладено позицію про те, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. Також, просить суд врахувати позицію Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові від 04.12.2024 у справі № 634/1126/23. У зазначеній справі Верховний Суд вказав, що батько недієздатної повнолітньої особи, який проходить військову службу в Збройних Силах України, на цей час не може бути призначений її опікуном, оскільки така особа потребує постійного щоденного стороннього догляду, якого батько на час служби не зможе забезпечити в повному обсязі. Одночасно, вважає необхідним звернути увагу суду, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження щодо порушеного в заяві факту. Вказує, що на підтвердження позовних вимог позивач не надає жодного доказу на підтвердження доцільності позбавлення батьківських прав громадянки матері відносно малолітніх дітей. Ознайомившись зі висновком органу опіки та піклування, Міноборони вважає його недостатньо обґрунтованим, оскільки у ньому не наведено достатніх підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Вважаючи на те, що зі слів позивача відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а з даним позовом позивач звернувся під час правового режиму воєнного стану, є підстави вважати, що метою даного позову є створення штучних умов для звільнення позивача від виконання військового обов`язку, а не дотримання прав та інтересів неповнолітньої дитини вихованням та піклуванням про яку, мають займатись саме батьки. Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Процесуальній дії у справі

16.04.2025 суддею на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, було отримано відповідь з Єдиного демографічного реєстру № 1298206 щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки.

Ухвалою суду від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення вказаних у ній недоліків.

14.04.2025 представником позивача подану позовну заяву у новій редакції.

16.04.2025 судом подано запит до управління соціальної та ветеранської політики Білоцерківської РДА щодо перебування відповідачки на обліку як внутрішньо переміщеної особи.

05.05.2025 до суду надійшла відповідь управління соціальної та ветеранської політики Білоцерківської РДА № 1602/29-0.1-11 від 05.05.2025, відповідно до якої відповідачка не перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньої переміщених осіб по Білоцерківському району (а.с.47).

Ухвалою суду від 06.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 29.05.2025.

29.05.2025 судом постановлено ухвалу про залучення до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у підготовчому засіданні оголошено перерву до 21.07.2025.

Ухвалою суду від 21.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засідання на 15.08.2025. Також, задоволено клопотання представника позивача про викликів в судове засідання в якості свідків - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Протокольною ухвалою суду від 15.08.2025 задоволено клопотання представника позивача, долучено до матеріалів справи лист № 465 від 07.08.2025 відділу соціальної та ветеранської політики Таращанської міської ради.

15.08.2025 судом постановлено ухвалу про витребування від Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину кордону з 01.01.2022 по 15.08.2025 відповідачкою. У судовому засіданні оголошено перерву до 11.09.2025.

Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримав та прохав задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Пояснив, що раніше він з сім`єю проживав у м. Херсоні. Він працював на суднобудівельному заводі, а жінка була домогосподаркою, мешкали у квартирі. 01.12.2022 переїхали у Таращанський район вчотирьох. Його мати спілкувалася з жінкою з Кирданів, яка запросила їх до себе за адресою: АДРЕСА_3 , де і проживали до листопада 2023 року. Він підпрацьовував на будівництві, а жінка не працювала. Але ще у серпні 2023 року жінка виїхала у Польшу, місто не пам`ятає, працювала на рибному заводі. Дружина була помічена у зраді у Польщі. Він її за цей період, після того, як вона виїхала у серпні 2023 року - не бачив. Одразу після розлучення вони перестали спілкуватися. З березня 2025 він працює у дорожній службі. Жінка абсолютно не забезпечувала дітей, грошей, подарунків від неї не було. Діти не спілкувалися з матір`ю. Жінка ніколи не зловживала алкоголем або наркотиками. Йому не відомо чого жінка не хоче спілкуватися з дітьми, раніше у неї з дітьми були нормальні відносини. Не знає, чи появились у жінки інші діти та чи вийшла вона заміж. Речі жінки залишились у нього: кросівки, сукні, зараз він їх перевіз на нову квартиру. Таким чином, він самостійно виховує та утримує дітей. Працює, забезпечує дітей. Діти навчаються, він їм допомагає, вироби роблять разом, спілкується з вчителями, телефонує вчителям. Він стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1. Заброньований від роботи, відстрочка до 05.02.2026. Йому не відомо, що відповідачка стільки разів приїжджала в Україну. В 2023 році вона приїжджала лише на два дні. Де вона перебувала в інші рази, коли поверталася в Україну, йому не відомо.

Представник позивача - адвокат Іллінський О.В. у судовому засіданні позовну заяву підтримав та прохав задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи в силу ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України, повідомлена належно.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчого комітету Таращанської міської ради ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлена належно. 28.08.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними у справі доказами та поясненнями. У судовому засідання 15.08.2025 пояснила, що до служби звернувся позивач. Шлюб з відповідачкою розірвано. Він самостійно піклується про дітей, контактує з лікарем та вчителями. Обставини свідчать про відсутність емоційного зв`язку у дітей з матір`ю. Вона по телефону розмовляла з відповідачкою, яка повідомила, що повертатися не збирається, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Служба прийняла її позицію. Не відомо, чи є у відповідачки нова сім`я, або чи зловживає вона спиртними напоями. З вчителями не спілкувалися, орієнтувалися на надані довідки. Відповідачка не пояснила, в якому місці вона проживає, переслала електронну адресу свою згоду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належно.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належно, 24.07.2025 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.128).

Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідачка будучи належно повідомленою у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, водночас, позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для проведення заочного розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 15.08.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи.

Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні 15.08.2025 пояснив, що він проживає у АДРЕСА_4 . В 2022 році сім`я ОСОБА_1 проживала у його сестри на квартирі. Раніше його сестра проживала у Херсоні, то була знайома з матір`ю позивача. Він приходив до сестри, спілкувався з сім`єю ОСОБА_1 . Вони шукали роботу, в городі робили. У них двоє дітей, мати проводила з ними час. Позивач з жінкою сварився. Відповідачка покрикувала на дітей, полюбляла випити та курила. Бувало залишала дітей та уходила. Позивач шукав роботу, підзаробляв. ОСОБА_2 у 2023 році виїхала кудись, начебто закордон, причину він не знає. Зараз позивач знімає квартиру у Таращі . ОСОБА_2 більш не бачив. Дітьми займається батько.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні 15.08.2025 пояснила, що вона живе у АДРЕСА_4 . Сестра чоловіка їй повідомила, що вона запросила похресника з Херсону. В кінці грудня 2022 року проїхав позивач з двома дітьми та жінкою, а також з собакою. Не сильно часто з ними спілкувалася, пару раз переселенці приходили до них. При ній вони не сварилися. Діти навчалися дистанційно. У 2023 році після Нового року вони всієї сім`єю переїхали у Таращу . Вона була лише раз у них у гостях на новому місці перед новим 2024 роком, ОСОБА_2 вже не було. Також зустрічала позивача в магазині, він повідомив, що ОСОБА_2 уїхала за кордон. ОСОБА_2 вона більше не бачила. Позивача часто бачила як він йшов з поліклініки з дітьми. Позивач розірвав шлюб, оскільки ОСОБА_2 покинула дітей. Не відомо для чого поїхала за кордон. Не бачила, щоб ОСОБА_2 зловживала алкоголем, скарг на неї не чула.

Неповнолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні 15.08.2025 пояснив, що йому 14 років та він зараз проживає у АДРЕСА_2 . Народився у Херсоні. Проживали разом з мамою, папою, сестрою та старшим братом. Останньому зараз 22 роки і він проживає і працює у Києві. З мамою були нормальні відносини, спілкувалися, разом час проводили. У грудні 2022 року вони приїхали у с. Кирдани, та стали проживати з місцевою бабусею. Жили разом з мамою, татом та сестрою. До 2023 року з мамою нормально спілкувалися. Літом 2023 року мама поїхала у Польшу, сказала, що на заробітки в якесь місто на якийсь завод. Ніякі речі мати не залишила. Перед від`їздом матері він з нею посварився, нагрубив їй. З сестрою мати нормально спілкувалася. Місяця два - три мати дзвонила, писала, спілкувалися. Потім мати перестала писати, стала дуже рідко відповідати, хоча вони не сварилися. Вона не казала де була, у якому місті. Мати не разу не приїжджала у Україну. З уроками йому допомагає батько. З матір`ю загубили зв`язок, вона не близька людина, не виходить на зв`язок. Перший місяць мати висилала половину зарплати, але подарунків не було. Він не їздив у гості у Польшу. Сестрі мати не дзвонила. Прохає позбавити мати батьківських прав.

Малолітня ОСОБА_4 у судовому засіданні 15.08.2025 пояснила, що вона народилась у 2013 році у Херсоні. Проживали на АДРЕСА_6 з двома братами, татом та мамою. Вона дружила з мамою, проводили час, мама цікавилась її навчанням. У 2022 році переїхали у Київську область у с. Кирдани до батькової тітки з мамою, татом та братом. Вона два роки навчалася на дистанційному навчанні, мама перевіряла уроки. З мамою дружили. Мама через рік поїхала у Польшу заробляти. З мамою не сварилась. У мами були нормальні відносини з братом. В яке місто переїхала мама - не знає. Мати пару раз дзвонила, казала, що гарне місто, але потім перестала спілкуватися. Мати два рази приїжджала в гості влітку та взимку 2023 року, привозила солодощі, була тиждень -два. Мама нормально спілкувалась, коли була у гостях. У мами не питала чого вона перестала спілкуватися. Останній раз мама приїхала зимою 2023 року. Хоче, щоб мати позбавили батьківських прав, бо мати у Польші. Мати пропонувала їй покинути все і приїхати до Польщі, але вона не хоче покидати. Батько за нею піклується, цікавиться її успіхами у школі, лікує її у разі хвороби.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Сторони з 19.02.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Таращанського районного суду Київської області від 19.12.2023 (набрання законної сили 19.01.2024) у справі ЄУН 379/1520/23 (а.с.7-9).

Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5-6), яких вищевказаним рішенням Таращанського районного суду Київської області, ухвалено залишити проживати разом із батьком (а.с.7-9).

Позивач з дітьми перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-12), діти знаходяться на його утриманні (а.с.19).

Відповідно до довідки № 325 від 08.11.2024 та характеристики, виданої Таращанським академічним ліцеєм «Успіх», ОСОБА_3 навчається в ліцеї з 02.09.2024 та є учнем 8 класу. Відповідно до довідки № 326 від 08.11.2024 та характеристики, виданої Таращанським академічним ліцеєм «Успіх», ОСОБА_4 навчається в ліцеї з 02.09.2024, та є ученицею 6 класу. Контакт з класними керівниками підтримує тільки батько, мати участі у навчанні та вихованні дітей не бере (а.с.13-16).

Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Таращанської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Таращанської міської ради від 24.02.2025 № 102-VIII, орган опіки і піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки таке рішення відповідає найкращим інтересам дітей та сприятиме їхньому подальшому благополуччю. Як убачається з висновку органу опіки і піклування, відповідно до протоколів індивідуальної психологічної діагностики, проведеної 20.01.2025 з дітьми з метою дослідження внутрішньо-сімейних зв`язків, виявлення ставлення дітей до членів сім`ї, установлено, що найбільшою опорою і підтримкою для обох дітей є батько. Розмов про матір діти уникають, що може свідчити про відсутність емоційного зв`язку між ними. ОСОБА_2 подала заяву, у якій вона не заперечує проти позбавлення батьківських прав, проте ця обставина не є визначальною. Основним критерієм є фактичне невиконання нею своїх батьківських обов`язків, порушення прав дітей на виховання в сім`ї та належні умови для розвитку. Всупереч вимогам ст. 150 СК України, ОСОБА_2 не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі у вихованні, ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с.20-21).

Як убачається з інформації, наданої головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/70223-25-Вих від 01.09.2025, відповідачка 21.08.2023, 10.01.2024, 04.09.2024, 13.01.2025, 11.05.2025 перетинала державний кордон України в напрямку виїзду, 18.12.2023, 03.08.2024, 22.12.2024, 13.04.2025 - в напрямку в`їзду.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норми права

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Щодо позбавлення батьківських прав

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону).

Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 150 СК України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, провадження № 61-16164св23; від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19, провадження № 61-7357св21; від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, провадження № 61-18610св23; від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, провадження № 61-8861св24, від 26 грудня 2024 року у справі № 561/474/24 провадження № 61-13691св24).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, провадження № 61-5203св23).

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, провадження № 61-9650св24).

У висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Таращанської міської ради, що затверджений рішенням виконавчого комітету Таращанської міської ради від 24.02.2025 № 102-VIII (а.с.20-21), визначено доцільним позбавити відповідачку батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки остання не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі у вихованні, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а також, оскільки вона подала заяву, у якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Однак, висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її дітей є неналежно обґрунтованим, зробленим без наведення достатніх доказів ухилення відповідачки від батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків.

Вказаний висновок у сукупності з іншими доказами, сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Позбавлення матері батьківських прав не змінить життя дітей на краще. А саме лише перебування відповідачки за кордоном не свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків.

Аналогічна позиція висловлена Хмельницьким апеляційним судом у постанові від 23.04.2025 у справі 686/24460/24.

За встановлених у справі обставин, за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачкою своїми обов`язками, суд приходить до висновку, що позивач не довів існування достатніх підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, який допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви в цій частині, слід відмовити.

Щодо стягнення аліментів

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд враховує, що відповідачка має працездатний вік, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я суду не надано, а також не повідомлено будь-які інші обставини, що свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу і брати участь в утриманні малолітньої дитини.

З огляду на наведене, суд висновує про достатність фактичних і правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини.

Згідно зі статтею 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подання позовної заяви є 02.04.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач, на підставі п. 12 ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,20 грн за вимогу про стягнення аліментів.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 5, 19, 79141, 150, 164, 166, 181-183 СК України, статтями 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 82, 133, 141, 211, 223, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Таращанської міської ради, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2025 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення,якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; фактичне місце проживання/перебування як ВПО зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

виконавчий комітет Таращанської міської ради, , місцезнаходження: вул. Героїв Чорнобиля, 1, м. Тараща, Білоцерківський район, Київська область;

Міністерство оборони України, ;

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повне рішення складено та підписано 22.09.2025.

Головуючий:В. І. Зінкін