Справа № 522/1897/25-Е
Провадження № 2/522/3775/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Сафтюк-Панько Б.Д.,.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:
03 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеса звернувся громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо визнання права власності на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення, загальною площею 235,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та ОСОБА_3 31 червня 2021 року був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно умов цього договору, Сторони домовились, що покупець буде сплачувати суму вартості житлового приміщення в розмірі 2 444 462,00 грн. (два мільйона чотириста сорок чотири тисячі чотириста шістдесят дві) гривні 00 копійки з розстроченням платежу, з яких 828 175, 00 грн. покупець сплатив продавцю до підписання Договору з урахуванням граничної суми розрахунків готівкою, а решту суми покупець зобов`язується сплатити в розстрочку. Сторони домовились, що факт повного розрахунку за цим договором підтверджується Договором про розрахунок, підписи на якому засвідчуються нотаріально.
06 березня 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
В судових засіданнях позивач та його представник підтримали позов, просили його задовольнити, з підстав викладених у позові, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення.
Відповідач та/або її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки не повідомили. Відзиву чи письмових заперечень від відповідача до суду не надходило.
Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31 червня 2021 року між громадянкою України ОСОБА_3 та громадянином Ізраїлю ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно умов цього договору, сторони домовились, що покупець буде сплачувати суму вартості житлового приміщення в розмірі 2 444 462,00 грн. (два мільйона чотириста сорок чотири тисячі чотириста шістдесят дві) гривні 00 копійки з розстроченням платежу, з яких 828 175, 00 грн. Покупець сплатив Продавцю до підписання Договору з урахуванням граничної суми розрахунків готівкою, а решту суми покупець зобов`язується сплатити в розстрочку. Сторони домовились, що факт повного розрахунку за цим договором підтверджується Договором про розрахунок, підписи на якому засвідчуються нотаріально.
Проте, ОСОБА_1 не сплатив суму необхідну суму, порушивши умови Договору, відповідно до чого ОСОБА_4 звернулася з цивільним позовом до суду про стягнення з нього заборгованості за Договором, при цьому не маючи наміру передати право власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2023 року (справа №522/17131/21) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про порушення зобов`язання та відшкодування збитків задоволено частково. Стягнуто з Тсахі на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 788 112 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 па користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6419,23 гривень.

Не погодившись з відмовою в стягненні з ОСОБА_6 відшкодування понесених збитків позивач за первісним позовом ОСОБА_5 28 липня 2023 року звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Постанова Одеського апеляційного суду від 11.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2023 р. в оскаржуваній частині залишено без змін.

В подальшому, після прийняття рішення суду про задоволення позову позивач вживав заходи для виконання рішення суду, а саме передачі ОСОБА_2 грошових коштів та складання договору про розрахунок, але всі вжиті заходи проігноровані.

В зв`язку з чим, посилаючись на порушення відповідачем договірного зобов`язання шляхом ухилення від виконання умов Договору, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання права власності.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язується оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі:

1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання;

2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку;

3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Позивач не надав жодних доказів, які б підтвердили факт того, що відповідач ухиляється від умов виконання договору, а саме - укладення Договору про розрахунок, підписи на якому засвідчуються нотаріально, який і передбачений Сторонами як умова проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно саме на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (тобто, в позасудовому порядку).

Повернений за закінченням терміну зберігання лист-запрошення на вчинення нотаріальної дії, направлений від позивача до відповідача - не вказує про причини невручення відповідного повідомлення зацікавленій стороні, обізнаність відповідача про факт його надходження та реальність ухилення стороною від виконання зобов`язань за договором.

Натомість, позивач надав копію корінця квитанції №4 на депозит приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Н.В. про передачу грошових коштів у розмірі 794 532,00 грн.

За відсутності належних та достатніх доказів ухилення відповідачем від виконання умов Договору щодо укладення Договору про розрахунок такий спосіб виконання зобов`язання не є доказом, з яким договір пов`язує набуття права власності з позивачем.

Окрім цього, позивач не надав жодних відомостей про те, у чиїй власності наразі перебуває майно, про визнання права власності на яке він просить; не надано інформації про те, чи обтяжено на сьогоднішній час спірне майно правами третіх осіб, що унеможливлює визначення суб`єктного складу учасників справи та винесення правильного рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 7 статті 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеним, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 280-285, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 23.09.2025 року.

Суддя: