Справа № 331/4401/25
Провадження № 2-о/331/403/2025
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2025 року місто Запоріжжя
Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., в стадії вирішення питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,
31 липня 2025 року до Олександрівськогорайонного суду міста Запоріжжя через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1255368 від 30.07.2025 року, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. У заяві заявник просить суд встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , наступних документів: диплому серії НОМЕР_2 від 13.07.1978 року, що видано професійно-технічним училищем № 19, що знаходиться у м. Уфа, Росія; диплому серії НОМЕР_3 від 06.07.1984 року, що видано Саратовським вищим військовим командним Червонопрапорним училищем ім. Ф.Е. Дзержинського МВС СРСР, що знаходиться у м. Саратов, Росія; військового квитка серії НОМЕР_4 від 04.07.1996 року, що видано ІНФОРМАЦІЯ_2 , Росія.
В обґрунтування заяви заявник зазначив, що у вказаних документах наявні розбіжності у написанні його по батькові. Між тим, заявник має бажання звернутися до пенсійних органів з метою отримання пенсії за віком. Однак, для підтвердження робочого стажу та підтвердження проходження військової служби заявник не може подати до пенсійних органів документи, що містять помилки у написанні по батькові заявника.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 липня 2025 року, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі визначено суддю Яцун О.О.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно положень частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Згідно пункту 6) частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У той же час, частиною 3 статті 315 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.
Таким чином, вимога про встановлення факту належності ОСОБА_1 військового квитка серії НОМЕР_4 від 04.07.1996 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 , Росія, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Крім того, із змісту роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, вбачається, що оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження.
Згідно роз`яснень, які викладені у пункті 4 вказаного листа, а також у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.
Не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо: трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг); причин та ступеня втрати працездатності; групи інвалідності та часу її настання; проходження дійсної військової служби; участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах; одержання поранення, контузії в боях при захисті України, СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; визнання ветераном чи інвалідом Великої Вітчизняної війни; віку фізичної особи; закінчення учбового закладу й одержання відповідної освіти; усиновлення після смерті усиновленого чи усиновителя, якщо за життя після 1926 року воно не було належним чином оформлене; належності до певної національності; належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, які видаються органами реєстрації актів цивільного стану; тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах; одержання урядових нагород; розкуркулювання та адміністративного виселення громадян; про встановлення належності до ветеранів та інвалідів війни; про встановлення факту винесення вироку або постановлення рішення суду щодо відповідної особи; набуття громадянства України громадянином іншої держави.
Крім того, основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях, встановлює Закон України «Про вищу освіту».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про вищу освіту», встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії / доктора мистецтва.
Порядком замовлення, виготовлення, видачі, обліку документів про вищу освіту та додатків до дипломів європейського зразка, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 249 від 06.03.2015 року (із змінами), встановлено механізм замовлення, виготовлення, видачі та обліку документів про вищу освіту за акредитованою освітньою програмою (спеціальністю, напрямом підготовки) (далі - документи про вищу освіту) та додатків до дипломів європейського зразка (далі - додатки до документів про вищу освіту).
Враховуючи викладене, факт належності ОСОБА_1 диплому серії НОМЕР_2 від 13.07.1978 року, виданого професійно-технічним училищем № 19, що знаходиться у м. Уфа, Росія; а також диплому серії НОМЕР_3 від 06.07.1984 року, виданого Саратовським вищим військовим командним Червонопрапорним училищем ім. Ф.Е. Дзержинського МВС СРСР, що знаходиться у м. Саратов, Росія, для призначення пенсії не може бути встановлений в суді в порядку окремого провадження. Законодавством передбачено інший, позасудовий порядок встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення, доказів того, що заявник ним скористався, суду не надано.
Таким чином, відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 186, 258-260, 293, 315, 352-354 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
У відкритті провадження у справі № 331/4401/25 (провадження № 2-о/331/403/2025) за заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, відмовити.
Копію даної ухвали надіслати заявнику і представнику заявника.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.
Суддя О.О. Яцун