КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Савицького О.А. в м. Київ 14 квітня 2025 року за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про роз`яснення судового рішення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В березні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив роз`яснити судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м. Києва від 12 серпня 2022 року в справі № 761/11246/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року про виправлення помилки, шляхом надання відповіді на запитання, чи правильно слід розуміти, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячний розмір аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року заяву ОСОБА_3 задоволено, роз`яснено судовий наказ від 12 серпня 2022 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва у цивільній справі № 761/11246/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, з врахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року, якою виправлено помилку у вказаному судовому наказі, а саме те, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз`яснення судового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги викладала фактичні обставини справи, пояснювала, що суд першої інстанції фактично роз`яснив, яким чином має виконуватися судовий наказ від 12 серпня 2022 року. з урахуванням ухвали суду від 21 червня 2023 року про виправлення в ньому помилки, і що за минулий період, а саме з 22 червня 2022 року по 21 червня 2023 року мають бути стягнені аліменти.

Зазначала, що по суті, в резолютивній частині судового наказу після виправлення помилки нічого не змінилось, крім як доповнено словосполученням «та не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку». Очевидним є той факт, що згідно приписів ст. 261 ЦПК України ухвала суду від 21 червня 2023 року набрала законної сили з дня її прийняття і відповідно виконання судового наказу з урахуванням виправленої помилки настає з 21 червня 2023 року.

Проте з моменту початку виконання судового наказу і до виправлення судом помилки у боржника утворилася сума переплати по аліментам, яку останній намагався стягнути в порядку, визначеному ст. 432 ЦПК України, але йому було відмовлено. Суть поданої боржником заяви про роз`яснення рішення зводиться до того, що суд має роз`яснити, чи поширюється дія ухвали суду від 21 червня 2023 року на минулий період, а саме до її ухвалення, за який у боржника виникла переплата по аліментам.

Вказувала, що висновки суду першої інстанції, згідно яких дія ухвали суду від 21 червня 2023 року про виправлення помилки в судовому наказі поширюється на взаємовідносини між сторонами у цій справі, починаючи з 22 червня 2022 року, не відповідають ст. 18, 261 ЦПК України, а також не враховують приписи ст. 432 ЦПК України, відповідно до яких судом було здійснено виправлення помилки у виконавчому документі, та які визначають єдиний спосіб захисту прав та інтересів боржника у випадку, якщо стягнення за таким виконавчим документом вже відбулося повністю або частково, і яким є стягнення за вимогою боржника на його користь безпідставно одержаного за виконавчим документом. Вказана вимога має бути заявлена одночасно із вимогою про виправлення помилки у виконавчому документі.

Відзначала, що боржником було заявлено вимогу про стягнення безпідставно одержаних стягувачем коштів, а саме переплати по аліментам, проте у її задоволенні було відмовлено, оскільки переплата не є безпідставно набутими стягувачем коштами, а є власністю дитини, на користь якої вони були утримані, і поверненню не підлягають.

Застосовуючи приписи ст. 261 ЦПК України, слідує, що ухвала суду від 21 червня 2023 року про виправлення помилки підлягає виконанню з моменту набрання нею законної сили, і саме з цього часу виконавець зобов`язаний виконувати виконавчий документ в редакції після виправленої судом помилки.

Зауважувала, що після прийняття судом ухвали від 21 червня 2023 року державний виконавець 25 жовтня 2023 року поновив виконавче провадження зі стягнення аліментів і цього ж дня направив вимогу за місцем роботи боржника для продовження утримання аліментів з ОСОБА_3 з урахуванням вказаної ухвали суду. Державний виконавець не звертався до суду із заявою про роз`яснення, яким чином потрібно виконувати судовий наказ після постановлення судом ухвали від 21 червня 2023 року, оскільки таке виконання є зрозумілим. З моменту постановлення судом ухвали від 21 червня 2023 року боржник також не звертався до суду з заявою про роз`яснення, а звернувся з такою заявою лише 20 березня 2025 року після того, як йому було відмовлено у стягненні переплаченої суми аліментів та зарахування такої переплати у рахунок сплати аліментів за період з 01 травня 2023 року по 15 серпня 2024 року.

Крім того, з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали не вбачається більш повного та якісного викладу тієї частини рішення, розуміння якої викликало труднощі у боржника. Своїм висновком суд першої інстанції не роз`яснив, яким чином має виконуватись судовий наказ після виправлення в ньому помилки, а фактично встановив дату, з якої має виконуватись ухвала суду від 21 червня 2023 року, і такою датою суд вважає 22 червня 2022 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у постанові Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року судом було надано оцінку діям боржника щодо виправлення помилки в судовому наказі і відзначено, що важливою є не тільки правильність обраного способу вирішення спору, але й дотримання строків та процесуальних процедур, оскільки їх порушення можуть суттєво ускладнити або навіть унеможливити ефективне врегулювання правовідносин між сторонами.

Вважала, що оскаржувана ухвала прийнята не тільки з порушенням норм процесуального законодавства, а й у такий спосіб нівелюються і рішення судів, прийнятих у цій справі і які набрали законної сили в частині відмови боржнику у стягненні переплаченої суми аліментів, а також зарахування цієї суми за певний проміжок часу. Чинне законодавство, в тому числі ст. 269, 271, 273, 432 ЦПК України, не дають суду права шляхом роз`яснення рішення встановлювати, що дія прийнятого ним рішення може поширюватися на минулий період часу, навіть тоді, коли боржник бездіяв і не вчиняв жодних дій для захисту своїх прав та законних інтересів.

Вважала, що мотивом подання боржником вказаної заяви є саме вирішення у будь-який спосіб питання щодо повернення, як він вважає, зайво стягнутих з нього аліментів на утримання дочки в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 в розмірі 466020,91 грн. Проте це питання переплаченої суми аліментів вже двічі вирішувалось судами і було постановлено, що ці кошти є власністю дитини, на користь якої вони були утримані, а відтак поверненню не підлягають. Також судами було встановлено, що вказана сума переплати утворилась з вини самого боржника, який своєчасно не звернувся до суду про виправлення помилки в судовому наказі.

Від ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Посилався на те, що відсутність в ухвалі про виправлення помилки дати, з якої підлягають стягненню аліменти в розмірі не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, про що також зазначив суд першої інстанції в ухвалі, була необхідність у роз`ясненні судового наказу з врахуванням ухвали про виправлення помилки для ясності та розуміння відповідного судового рішення, оскільки у стягувача та боржника різне розуміння часу, з якого підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у вказаному розмірі, що безпосередньо впливає на виконання судового наказу та здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, враховуючи, що до виправлення помилки у судовому наказі за період з 22 червня 2022 року по 30 квітня 2023 року з боржника стягувались аліменти у розмірі більшому, ніж 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, що в сумі за вказаний період становило 751 854,91 грн., що й було враховано судом першої інстанції.

Вказував, що надаючи відповідне роз`яснення судового наказу, суд врахував ч. 5 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Крім того, надання такого роз`яснення відповідає і позиціям Верховного Суду.

Вважав, що оскаржувана ухвала не суперечить і не нівелює судові рішення, які були попередньо постановлені у даній справі, а доводи стягувача є необґрунтованими та надуманими.

Вказував, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які боржник поніс і очікує понести в зв`язку з розглядом справи в Київському апеляційному суді, складається з витрат на професійну правничу допомогу, які становлять 20000 грн., і докази на підтвердження витрат відповідача в зв`язку з розглядом справи будуть надані в подальшому відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року в справі № 761/11246/22 задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 16 т. 1).

27 квітня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про виправлення помилки, допущеної у судовому наказі від 12 серпня 2022 року в справі № 761/11246/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що оскільки у тексті судового наказу від 12 серпня 2022 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, у вищевказаній справі допущено помилку, а саме помилково не зазначено, що щомісячний розмір аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, просив суд виправити вказану помилку.

Також заявник у поданій заяві просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 466020,91 грн., які стягувались з нього у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 понад 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, внаслідок наявної в судовому наказі помилки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року заяву ОСОБА_3 про виправлення помилки, допущеної у судовому наказі та стягнення безпідставно набутих коштів задоволено частково. Виправлено допущену помилку в тексті судового наказу від 12 серпня 2022 року, виданого Шевченківським районним судом м.Києва в цивільній справі № 761/11246/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, а саме вказати: щомісячний розмір аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. В решті вимог заяви відмовлено, оскільки у розумінні положень ч. 1 ст. 1215 ЦК України такі грошові кошти не підлягають поверненню (а. с. 87 - 88 т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року залишено без змін (а. с. 211 - 218 т. 1). Апеляційним судом встановлено, що аліментні кошти витрачались на утримання дитини за відсутності будь-якої несумлінності з боку останньої, зворотного ОСОБА_3 не доведено. Враховуючи викладене, повернення аліментів у досить значному розмірі (466020,91 грн.) може зашкодити інтересам дитини та поставити під загрозу її право на належний рівень життя та гармонійний розвиток її особистості. Враховуючи, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме малолітня дитина ОСОБА_4 є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги заявника про повернення сплачених на утримання власної дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України.

05 жовтня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу від 12 серпня 2022 року у справі № 761/11246/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що оскільки у тексті судового наказу від 12 серпня 2022 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 761/11246/22, було допущено помилку, а саме помилково не зазначено, що щомісячний розмір аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, яка виправлена ухвалою від 21 червня 2023 року, тому у заявника утворилась переплата по аліментам у розмірі 466023,55 грн., яка є достатньою для сплати аліментів на утримання дитини за період з 01 травня 2023 року по 15 серпня 2024 року Враховуючи вищевикладене, заявник вважав, що наявні підстави для визнання вказаного судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення аліментів за період з 01 травня 2023 року по 15 серпня 2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року заяву ОСОБА_3 заінтересована особа ОСОБА_1 , про часткове визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ № 761/11246/22 від 12 серпня 2022 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частині стягнення аліментів за період з 01 травня 2023 року по 15 серпня 2024 року (а. с. 246 - 248 т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року скасовано і ухвалено нове судове рішення такого змісту. У задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про часткове визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено (а. с. 62 - 64 т. 2).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 , апеляційний суд у постанові від 21 січня 2025 року виходив з того, що факт наявності переплати аліментів, що виникла через незазначення в судовому наказі обмеження щодо граничного розміру щомісячних виплат (10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку), не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині. Спірна ситуація не може бути вирішена у обраний заявником спосіб, оскільки не відповідає нормам процесуального закону. Також не можна не звернути увагу на важливу обставину, що значна сума переплат, яку поніс заявник, не була нарахована одночасно, а виникала поступово протягом тривалого часу. Зокрема, аліменти стягувалися в примусовому порядку з вересня 2022 року, але лише в квітні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про виправлення описки в судовому наказі. Своєчасне звернення до суду дозволило б мінімізувати негативні фінансові наслідки для заявника, адже в разі вчасного виправлення описки або оскарження неправомірних нарахувань, він міг би уникнути значних переплат. Тому важливою є не тільки правильність обраного способу вирішення спору, але й дотримання строків та процесуальних процедур, оскільки їх порушення можуть суттєво ускладнити або навіть унеможливити ефективне врегулювання правовідносин між сторонами.

В лютому 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю, посилаючись на те, що стягувач до своєї заяви про видачу судового наказу не додала жодних доказів фактичного місця проживання дочки з нею, і по суті сама підтвердила, що на час подання заяви про видачу судового наказу проживала разом з боржником однією сім`єю разом з дочкою, тому у стягувача були відсутні підстави для стягнення з боржника аліментів на утримання дитини (а. с. 71 - 78 т. 2), заява на даний час судом не розглянута.

В березні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив роз`яснити судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом м. Києва від 12 серпня 2022 року в справі № 761/11246/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року про виправлення помилки, шляхом надання відповіді на запитання, чи правильно слід розуміти, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячний розмір аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву про роз`яснення судового рішення ОСОБА_3 мотивував тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року було виправлено допущену помилку в тексті судового наказу від 12 серпня 2022 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва в справі № 761/11246/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, а саме вказати, щомісячний розмір аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Вказував, що є необхідність у роз`ясненні судового наказу з урахуванням ухвали, з огляду на те, що у стягувача та боржника різне розуміння часу, з якого підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Керуючись ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а також тим, що в ухвалі суд визнав, що допустив помилку в тексті судового наказу, та зазначив в абз. 2 резолютивної частини ухвали про виправлення допущеної помилки в тексті судового наказу, на думку сторони боржника, аліменти на утримання дитини повинні стягуватися в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячний розмір аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водночас, на думку сторони стягувача, аліменти в зазначеному розмірі мають стягуватися з моменту постановлення ухвали, а не з дати звернення із відповідною заявою про видачу судового наказу 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В зв`язку із зазначеним, є необхідність у роз`ясненні судового наказу з урахуванням ухвали, а саме дати, з якої підлягають стягненню аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячний розмір аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. При цьому відзначав, що визначеність з даним питанням безпосередньо впливає на виконання судового наказу у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 та здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

До заяви ОСОБА_3 про роз`яснення судового рішення надано, в тому числі, копії розпоряджень державного виконавця про перерахування коштів на користь стягувача ОСОБА_1 , а також копії звітів про здійснені відрахування та виплати за період з 22 червня 2022 року по 30 квітня 2023 року, які надані ДП «Державне конструкторське бюро «Луч», згідно яких за вказаний період стягнуто з ОСОБА_3 за судовим наказом про стягнення аліментів кошти в загальному розмірі 751854,91 грн. (а. с. 131 - 144 т. 2).

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що під час видання судового наказу не було зазначено, що щомісячний розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 , які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , не може перевищувати десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Зазначена обставина стала підставою для стягнення аліментів без обмеження визначеної законом їх верхньої межі, при цьому ця помилка була виправлена ухвалою суду тільки 21 червня 2023 року без визначення дати, з якої аліменти підлягають стягнення з обмеженням такої верхньої межі.

Враховуючи, що судовий наказ від 12 серпня 2022 року з врахуванням ухвали суду від 21 червня 2023 року про виправлення у ньому помилки не містить відповідної вказівки на дату, з якої дати підлягають стягненню аліменти, щомісячний розмір яких не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що впливає на зрозумілість та ускладнює його належне виконання, суд вважав за можливе роз`яснити судовий наказ від 12 серпня 2022 року з врахуванням ухвали суду від 21 червня 2023 року про виправлення у ньому помилки, а саме те, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

За змістом цієї норми процесуального права рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі № 233/3676/19, провадження № 14-65цс20, вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового рішення, який полягає в усуненні неясності і викладенні рішення суду у більш зрозумілій формі.

Суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його виконання.

Якщо фактично порушується питання про зміну рішення або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання (частина друга статті 271 ЦПК України).

Отже, роз`ясненню підлягають судові рішення, ухвалені по суті справи, які набрали законної сили та підлягають виконанню, але ще не виконані та не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України у рішенні від 23 травня 2017 у справі № 21-1283іп16, Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 червня 2018 у справі № 800/507/17, провадження № 11-263сап18, Верховного Суду в постанові від 29 травня 2024 року у справі № 369/9135/17.

Задовольняючи заяву про роз`яснення судового рішення та встановивши, що аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 червня 2022 року судом першої інстанції залишено поза увагою, що судовий наказ про стягнення аліментів від 12 серпня 2022 року є таким, що не припускає різного тлумачення, відсутні обставини, що утруднюють виконання судового наказу, який є цілком зрозумілим та роз`ясненню не підлягав.

З мотивувальної частини оскаржуваної ухвали не вбачається більш повного та якісного викладу тієї частини рішення, розуміння якої викликало труднощі у боржника.

Апеляційний суд враховує, що державний виконавець до суду із заявою про роз`яснення судового наказу з підстав його неясності чи незрозумілості не звертався.

Апеляційний суд не може погодитися з помилковими висновками суду першої інстанції, що оскільки судовий наказ від 12 серпня 2022 року з врахуванням ухвали суду від 21 червня 2023 року про виправлення у ньому помилки не містить відповідної вказівки на дату, з якої дати підлягають стягненню аліменти, щомісячний розмір яких не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, це впливає на зрозумілість та ускладнює його належне виконання.

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_3 в межах даної справи вже було заявлено вимогу про стягнення безпідставно одержаних стягувачем коштів, а саме переплати по аліментам, проте у її задоволенні ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 березня 2024 року, було відмовлено, оскільки переплата не є безпідставно набутими стягувачем коштами, а є власністю дитини, на користь якої вони були утримані, і поверненню не підлягають.

Крім того, апеляційний суд враховує, що Київський апеляційний суд у постанові від 21 січня 2025 року, відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні заяви про визначення виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виходив з того, що факт наявності переплати аліментів, що виникла через незазначення в судовому наказі обмеження щодо граничного розміру щомісячних виплат (10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку), не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині. Спірна ситуація не може бути вирішена у обраний заявником спосіб, оскільки не відповідає нормам процесуального закону.

Аналіз матеріалів справи та попередніх процесуальних дій ОСОБА_3 , яким подано заяви про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, за певний період, а в подальшому - таким, що не підлягає виконанню повністю, а також цієї заяви про роз`яснення судового рішення, дає підстави для висновку, що метою подання даної заяви про роз`яснення судового рішення є не наявність необхідності власне у роз`ясненні судового рішення, а повернення аліментів, стягнутих з нього за період з 12 серпня 2022 року по 21 червня 2023 року в розмірі понад 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку у позапроцесуальний спосіб, всупереч попереднім рішенням судів, якими було прийнято відповідні рішення з даного приводу.

Апеляційний суд також враховує, що з моменту постановлення судом ухвали від 21 червня 2023 року про виправлення описки боржник не звертався до суду з заявою про роз`яснення судового наказу, а звернувся з такою заявою лише 20 березня 2025 року після того, як йому було відмовлено у стягненні переплаченої суми аліментів та зарахування такої переплати у рахунок сплати аліментів за період з 01 травня 2023 року по 15 серпня 2024 року.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення ЄСПЛ у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням ЄСПЛ у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, пункт 61).

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року про роз`яснення судового рішення не можна вважати такою, що постановлена із додержанням норм процесуального права, вона не може вважатись законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_3 про роз`яснення судового наказу, апеляційний суд виходить із того, що судовий наказ про стягнення аліментів від 12 серпня 2022 року є таким, що не припускає різного тлумачення, відсутні обставини, що утруднюють виконання судового наказу, який є цілком зрозумілим та роз`ясненню не підлягає.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки викладені у ній висновки не відповідають обставинам справи та оскільки ухвала постановлена із порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про роз`яснення судового рішення, а саме судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 12 серпня 2022 року в справі № 761/11246/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року про виправлення помилки у виконавчому документі, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.