Справа №487/8429/23
Провадження №2/487/150/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Щербатюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування вартості виконаних ремонтних робіт, житлово-комунальних послуг та вартості майна, -

за участю:

представник позивача Шиян Ю.М.

представника відповідача ОСОБА_2 Канівець Г.Р.

-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Шиян Ю.М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку розмірі 386988,10 грн. в рахунок відшкодування вартості виконаних ремонтних робіт, житлово-комунальних послуг та вартості побутового майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, позивач з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.04.2021, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина - ОСОБА_4 , починаючи з липня 2023 у них фактично припинені шлюбні відносини та вони проживають окремо один від одного, ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та судовим наказом від 25.08.2023 з нього стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_4 . Починаючи з 2020 року позивач та ОСОБА_2 проживали за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , де вели спільне господарство. З момент проживання у вказаній квартири кошти на утримання квартири, проведення ремонтних робіт та надання житлово-комунальних послуг сплачувала тільки позивач за власні кошти, та загальна сума витрачених нею коштів становить 580582,15 грн., з яких: комунальні послуги -15788,71 грн., будівельні матеріли 263705,10 грн., оплата за ремонтні роботи 151990 грн. та побутова техніка 33796,7 грн. Кошти на оплату комунальних платежів та ремонтні роботи позивачка знаходила самостійно, її підтримувала мати, крім того, позивачка отримала кошти, які були виплачені її доньки, від попереднього шлюбу, у зв`язку зі смертю її батька військовослужбовця ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 10 млн. грн.. у рівних частках з матір`ю загиблого, ремонт позивачем проводився для належних умов проживання дитини.

Ухвалою від 22.11.2023 позов залишено без руху.

27.11.2023 представник позивача надала до суду докази.

07.12.2023 представник позивача надала до суду докази на усунення недоліків.

05.03.2024 представник відповідача подала до суду відзив в якому просила в задоволенні позову відмовити. Зазначивши, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 , яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2021, що спростовує твердження позивача про проживання в цієї квартирі з 2020 року. При цьому, оплату комунальних послуг за вказаною адресою здійснювали відповідачі, а інколи позивач перераховувала кошти, які їй безпосередньо надавав ОСОБА_2 . В квартирі АДРЕСА_1 позивач та відповідач ОСОБА_2 проживали в період з травня по липень 2023 року, у період з лютого 2022 року по січень 2023 року за вказаною адресою проживали ОСОБА_3 разом із чоловіком ОСОБА_7 , які здійснювали оплату комунальних послу, з 14.06.2021 проводили поточний ремонт, тому квартира не потребувала ремонту з боку позивача та перебувала у належному стані, замінені лічильники, у справності перебувала сантехника. Власник ОСОБА_3 згоди на проведення ремонтних робіт не надавала. ОСОБА_8 з листопада 2020 року по лютий 2022 року фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_2 та позивач з 24.02.2022 по лютий 2023 року перебували на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_3 . Побутову техніку яка була в квартирі позивач забрала та вивезла.

19.07.2024 представник позивача подала до суду додаткові пояснення в яких зазначила, що позивач та ОСОБА_2 проживали в квартирі АДРЕСА_1 , де вели господарство до 2023 року про що свідчить акт фактичного проживання , утримували квартиру та налагоджували життя, робили ремонт. Відповідачем не надано доказів, що саме він сплачував комунальні послуги та надав позивачу гроші на сплату вказаних послуг. Позивачем надано акт проживання у даній квартирі з 2020 по липень 2023 р. та здійснення позивачем ремонтних робіт. Позивач не заперечує, що з 24.02.2022 по лютий 2023 року перебувала на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_3 , проте постійно відвідувала квартиру, щоб слідкувати за порядком. Відповідачем не надано доказів, що квартира перебувала у нормальному стані та що позивач забрала та вивезла з квартири побутову техніку. Відповідач перераховував кошти на рахунок позивача у 2021-2023 роках, але ці суми були незначні, вказаних сум не вистачить на утримання сімї, квартири та дитини. Просила позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених позові просила про їх задоволення. Зазначила, що комунальні послуги за період з лютого 2023 по травень 2023 року включено, складаються із оплати за квартиру, електроенергію, водопостачання, газопостачання, опалення, Інтернет, вважає, що необхідно стягнути з відповідачів 2/3 частки від сплаченої суми позивачем. В квартирі АДРЕСА_1 , в цей період проживали позивач, ОСОБА_2 та двоє неповнолітніх дітей. Вселились позивач в квартиру в 2022 році, а заїхали ще в 2020 році. Позивач з 2022 року не працювала знаходилась у декретній відпустці, ОСОБА_2 працював та отримував заробітну плату. Фактично шлюбні відносини припинені у позивача та ОСОБА_2 у липні 2023 року. Власник квартири ОСОБА_9 знала, що позивач робить ремонт в квартирі та не заперечувала, квартира була у занедбаному стані тому потребувала ремонту, ремонт робився в період з лютого по червень 2023 року. В квартирі позивач за власні кошти встановлювала двері, замінювала плитку, шпалери, обладнувала кімнати, змінювала електропроводку, у ОСОБА_2 грошей на ремонт не було. Крім того, позивач за власні кошти купила холодильник, кондиціонер, телевізор та все майно залишилось в квартирі, позову про поділ майна подружжя позивач не подавала. Позивач витрачала кошти які брала у своєї доньки ОСОБА_10 , яка отримала 10 млн. грн. соціальних виплати у зв`язку з загибеллю її батька, також їй позичала гроші мати, підтвердження на отримання цих коштів у позивача немає. Дійсно позивач придбала квартиру в м. Одеса та робила в неї ремонт, коли саме пояснити не може.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 проти заявлених вимог заперечувала з підстав зазначених у відзиві на позов, просила в замовленні позову відмовити. Також зазначила, що оплату комунальних послуг за квартиру здійснювали відповідач, згідно наданих квитанцій, позивач не могла проживати в квартирі з 2020 року, оскільки квартира придбана ОСОБА_3 14.06.2021. Згідно акту про проживання, позивач у період з листопада 2020 року по лютий 2022 року проживала з адресою: АДРЕСА_2 , оплату комунальних послуг здійснювала саме ОСОБА_3 . В деяких квитанціях наданих позивачем про оплату комунальних послуг, платником зазначено саме ОСОБА_2 , деякі квитанції надані позивачем взагалі начитаємо та суми в них дописані власноруч, що свідчить про недопустимість доказів. Позивач не надала доказів, що квартира взагалі потребувала ремонту, у зв`язку з її руйнуванням або неможливості проживання, користування, аварійного стану та необхідності негайного, обов`язкового проведення ремонтних робіт. Власник ОСОБА_3 згоду на проведена ремонту в її квартирі не надавала ні усно, ні письмово.

12.09.2025 представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її та позивача участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду заяву просила розглянути справу за відсутності її та відповідача, проти заявлених вимог заперечувала.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх наданими докази, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.04.2021, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.11.2023, яке набрало законної сили 22.12.2023, що не заперечувалось сторонами та підтверджується загальнодоступною інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень №490/7582/23.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.2021, ОСОБА_3 на праві власності належитьквартира АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим суд критично ставиться до посилання позивача, що вона проживала у вказані квартирі з 2020 року.

Як стверджує представник відповідача, з дозволу власника квартира АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 , дійсно родина позивача та ОСОБА_2 проживали у вказаній квартирі, але в період з травня по липень 2023 року до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, що не спростовано позивачем.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , проживаючи в квартирі АДРЕСА_1 з 2020 року, самостійно за власні кошти робила ремонт в квартирі, оплачувала житлово-комунальні послуги та купувала побутову техніку, яка залишилась у відповідачів, у зв`язку з чим вважала, що на її користь з відповідачів підлягає відшкодування вказаних витрат у загальному розмірі 386988,10 грн.

Вартість будівельних матеріалів визначена позивачем у розмірі 263705,10 грн. та оплата за ремонтні роботи становила 151990 грн.

Відповідно до положень статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок.

Згідно ч ст. 776 ЦК України, поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право:1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за найм речі, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 778 ЦК України, наймач може поліпшити річ якає предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 778 ЦК України, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат.

На підтвердження своїх вимог позивач посилалась на Акт про фактичне проживання та здійснення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1 від 21.11.2023, складеного мешканцями сусідами вказаного будинку, які зазначили, що ОСОБА_1 з 2020 року по липень 2023 року проживала у вказаній квартирі з чоловіком та дітьми та вела господарство, також здійснювала ремонтні роботи в даній квартирі, бачили її з ремонтниками та саме позивач займалась всіма перемовинами з ремонтниками та слідкувала за ходом ремонту, їздила за будівельними матеріалами та розповідала про новини ремонту.

Проте, суд не приймає вказаний Акт до уваги, вважаючи його недопустимим доказом, в розумінні ст. 78 ЦПК України, оскільки суду надана копія вказаного Акту, підписи сусідів не завірені підписом уповноваженої особи та не містить печатки.

Особи, які є мешканцями будинку АДРЕСА_4 та які склали Акт від 21.11.2023, позивачем та її представником в якості свідків заявлені не були та судом не допитані.

При цьому, позивачем не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами виконання ремонтних робіт в квартирі та їх обсяг, зокрема показами свідків, фотознімками, висновком експерта або спеціаліста, договорами на проведення ремонтних робіт тощо, не доведено позивачем і необхідність проведення ремонту в спірній квартирі, оскільки відсутні докази, що квартира перебувала у занедбаному стані, який позбавляв можливості нею користуватися, також матеріли справи не містять доказів, що відповідачем ОСОБА_3 , як власником квартири, надано дозвіл на поліпшення об`єкту нерухомого майна та проведення ремонтних робіт.

Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечував щодо проведення позивачем ремонту у спірній квартирі, посилаючись, що квартира не потребувала ремонту та знаходилась у придатному стані для проживання.

Крім того, у позовній заяві позивач також зазначає про те, що ремонт було проведено за рахунок її власних коштів, які їй надавала мати, також за рахунок коштів соціальної виплати отриманих її неповнолітньої донькою, як члена сімї загиблого військовослужбовця, проте, будь-яких доказів на підтвердження вказаного твердження матеріали справи не містять.

Суд критично ставиться до досліджених накладних та квитанцій про придбання будівельних матеріалів, які долучені до матеріалів справи позивачем, оскільки вбачається, що більшість з них не містять конкретних реквізитів хто придбав чи оплатив будівельні матеріали, а також інформації, що будівельні матеріали придбавались для ремонту саме спірної квартири, деякі з них взагалі не читаються, мають власноручні дописи в частині суми та дати придбання товару, також деякі платіжні інструкції оплачені ОСОБА_1 без зазначення придбаного товару, або оплачено товар, що не відноситься до предмету даного спору, зокрема стіл консоль у сумі 10600 грн. від 06.04.2023 (арк. 72), килимок в сумі 3600 від 06.04.2023 (арк. 73), батончик вафельний та набір ковдри на суму 3909 грн. від 04.04.2023 (арк. 69).

При цьому, суд вважає за необхідно зауважити, що представник позивача не заперечувала, що позивач придбала квартиру АДРЕСА_5 та робила в неї ремонт, але будь-яких доказів суду не надала.

Отже, оскільки позивачем не доведено факт проведення нею ремонту за власні кошти в квартирі АДРЕСА_1 , в задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів з відповідачів за понесені витрати на ремонт квартири слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів в солідарному порядку витрат за житлово-комунальних послуг у розмірі 15788,71 грн., оскільки, як вказує позивач, вона в період з 2020 року по липень 2023 року за власні кошти оплачувала квартплату та житлово-комунальні послуги квартири АДРЕСА_1 .

Як вже встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 та з її дозволу в квартирі проживала родина її сина ОСОБА_2 , у тому числі позивач, в період травень-липень 2023 року. В той же час судом встановлено, що вказана вище квартира придбана ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2021, згідно Акту на підтвердження факту проживання за адресою: АДРЕСА_2 , складеного головою ОСББ «Суднобудівник-7» та сусідами вказаного будинку, завіреного печаткою ОСББ «Суднобудівник-7», ОСОБА_1 з листопада 2020 року по лютий 2022 року фактично проживала за вказаною адресою, що не було спростовано позивачем.

Крім того, відповідачами, на заперечення щодо заявлених вимог, суду надані платіжні інструкції за період 2021-2022 роки, які містяться в матеріалах справи, щодо сплати ОСОБА_3 квартплати та житлово-комунальних послуг за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Крім того, сторонами не заперечувалось, що позивач разом із чоловіком ОСОБА_2 та дітьми в період з 24.02.2022по лютий 2023 року перебували на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_3 .

На підтвердження своїх вимог позивачем надані платіжні інструкції (арк. 164-187).

З наданих платіжних інструкцій вбачається, що від імені ОСОБА_1 було сплачено за адресою: квартира АДРЕСА_1 , оплата за послуги ОСОБА_11 СПД, без зазначення конкретних послуг, надано три квитанції по 30 грн. кожна від 12.03.2023, 12.04.2023 та 06.05.2023 ( арк.. 174, 178,186), оплата за утримання будинку та прибудинкової території від 24.03.2023 на суму 1700 грн. (арк.. 176), 06.05.2023 в сумі 970 грн. (ОСББ «Миколаїв, Київська 8б) (арк.. 185), всього на загальну суму 2760 грн.

Дві платіжні інструкції за лютий 2023 року у розмірі 390,51 грн. (арк.. 169) та у розмірі 1136,44 грн. (арк.. 170) сплачені від імені ОСОБА_1 проте за комунальні послуги ОСББ «Суднобудівник -7» та опалення за адресою: АДРЕСА_6 .

Надані дві платіжні інструкції про оплату від імені ОСОБА_1 за Інтернет в Дикий сад по 200 грн. кожна, без значення за якою адресою сплачена вказана послуга (арк.177,187).

Інші платіжні інструкції, надані позивачем, про оплату житлово-комунальних послуг квартири АДРЕСА_1 здійснені від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_12 .

Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно ст. ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу Української РСР, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача , які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки , що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність.

Вимогами ст. 322 ЦК України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, законодавством покладено обов`язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) викладено такий висновок: «Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 28. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення оспорюваних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав стягнення з відповідачів на користь позивача витрат за житлово-комунальні послуги у розмірі 15788,71 грн., оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір таких витрат, крім того, матеріали справи не містять доказів того, що грошові кошти, витрачені у 2023 році позивачем на оплату житлово-комунальних послуг квартири АДРЕСА_1 у загальному розмірі 2760 грн., були власними коштами позивача, враховуючи перебування її у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та наявності спільного бюджету подружжя, посилання позивачки на платіжні інструкції про оплату лише підтверджують факт понесення таких витрат, та їх розмір, проте, не підтверджують те, що зазначені кошти були особистою власністю ОСОБА_1 .

Крім того, суд вважає позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на користь позивача грошової компенсації вартості побутової техніки у розмірі 33796,70 грн., як усно уточнила в судовому засіданні представник позивача, цехолодильник, кондиціонер та телевізор, недоведеною, оскільки стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження, що вказане майно було придбано ОСОБА_1 , за власні кошти та є її особистою власністю, відсутні ідентичні характеристики вказаного майна, відсутні докази ринкової вартості вказаного майна на час його придбання та на час розподілу, тобто відсутні докази наявності вищезазначеного майна та його місцезнаходження, а тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 статті 89 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позивач під час судового розгляду справи, не довів ті обставини, на які посилається як на підстави своїх вимог, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. 10, 12, 76 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування вартості виконаних ремонтних робіт, житлово-комунальних послуг та вартості майна відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 23.09.2025.