ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7365/25 Справа № 185/614/25 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Травкіній В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюДніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року у складі судді Болдирєвої У.М.

у справі за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до ОСОБА_1 , третя особа - Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до порядку забезпечення допоміжними засобами реабілітації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року № 321, особа з інвалідністю ОСОБА_2 була забезпечена кріслом колісним дорожнім з електроприводом (1.609 ІСНАІR МС ВАSІС) ПП «Форвард-орто» загальною вартістю 71081,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, на момент її смерті строк експлуатації крісла колісного дорожнього з електроприводом не закінчився.

Зазначає, що ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 , проживав разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , який не повернув крісло колісне дорожнє з електроприводом після смерті матері, зазначив в пояснювальній записці про неможливість повернення цього майна.

З урахуванням викладеного, вимушений звернутися до суду та просити витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради крісло колісне дорожнє з електроприводом (1.609 ІСНАІR МС ВАSІС) вартістю 71081,00 грн, яким була забезпечена його мати ОСОБА_2 та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року у задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю заявленого позову. Суд зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі порушення їх прав з боку відповідача, оскільки сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою з матір`ю, не доводить факту перебування в його володінні засобу реабілітації, яким за життя була забезпечена його мати, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду, Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про не доведеність заявленого позову, оскільки відповідач на час смерті матері проживав разом з останньою, а тому у відповідності до Порядку №321 від 05 квітня 2012 року саме на члена сім`ї померлої особи з інвалідність покладається обов`язок щодо повернення отриманого майна. Окрім того, відповідачем не спростовано жодними доказами неможливість повернення допоміжного засобу реабілітації.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради просило апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що особа з інвалідністю першої групи «Б» ОСОБА_2 , 1953 року народження, яка була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до наявної потреби була забезпечена кріслом колісним дорожнім з електроприводом (1.609 ІСНАІR МС ВАSІС) ПП «Форвард-орто» вартістю 71081,00 грн, що підтверджується актом прийому-передачі технічних та інших засобів реабілітації №7 від 07 березня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що зроблено відповідний актовий запис № 854 від 20 квітня 2023 року.

Разом з ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_1 , 1976 року народження, що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім`ї № 2863 від 23 серпня 2023 року та даними Єдиного державного демографічного реєстру.

09 травня 2023 року ОСОБА_1 написав пояснювальну записку про неможливість повернення крісла колісного з електроприводом, зазначив, що його мати проживала сама, оскільки він проходив службу в АТО, після смерті матері він не знайшов у будинку коляски з електроприводом, про що складений акт спеціалістами УСЗН Павлоградської міської ради.

За інформацією Централізованого банку даних з проблем інвалідності, строк експлуатації крісла колісного дорожнього з електроприводом (1.609 ІСНАІR МС ВАSІС) визначений до 07 березня 2028 року, отже на день смерті ОСОБА_2 строк експлуатації засобу не закінчився.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України).

У розумінні положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як визначено положеннями ч. 2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно з п. 20 Порядку забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року № 321, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2023 року № 1306, право на забезпечення засобами реабілітації особи припиняється в разі її смерті.

Порядок повернення та списання технічних та інших засобів реабілітації, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України № 1138 від 10 серпня 2018 року, визначає процедуру повернення виданих безоплатно технічних та інших засобів реабілітації (ТЗР), строк експлуатації яких не закінчився, членами сім`ї особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю чи інших окремих категорій населення (далі - інша особа) у разі їхньої смерті та з інших причин і списання повернутих ТЗР у разі неможливості їх подальшого використання.

Повернення ТЗР, якими були забезпечені одинокі особи з інвалідністю та інші особи, які померли, організовують структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах рад та сервісні центри із забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами реабілітації та технічного обслуговування таких засобів.

У разі відмови членів сім`ї померлої особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи повернути ТЗР їх повернення проводиться в установленому законодавством порядку.

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач належним та допустимими доказами не довів, що крісло колісне з електроприводом перебуває саме у володінні ОСОБА_1 , яким за життя була забезпечена його мати, що виключає, відповідно, безпідставність набуття відповідачем спірним засобом реабілітації. Посилання на факт реєстрації осіб за однією адресою, не доводить вказаних обставин, отже з цих підстав не підлягає задоволенню заявлений позов, але не позбавляє останнього права ставити питання про відшкодування вартості цього майна.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, які містяться у справі на підтвердження заявленого позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі твердження ґрунтуються на припущеннях.

Посилання скаржника на те, що відповідач на час смерті матері проживав разом з останньою, а тому у розумінні положень Порядку №321 від 05 квітня 2012 року, саме на члена сім`ї померлої особи з інвалідність покладається обов`язок щодо повернення отриманого майна, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, такі твердження не знайшли свого підтвердження, а складений працівниками позивача акт не свідчить про безпідставне набуття відповідачем крісла колісного з електроприводом, яким за рахунок коштів Фонду соціального страхування осіб зі інвалідністю, була за життя забезпечена його мати.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 17 вересня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 29 вересня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна