Справа № 650/120/25
провадження № 2/650/819/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого Сікора О.О.,

за участю секретаря Завістовської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Високопільської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області, Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2025 року позивач звернувся із вказаним позовом в якому просить скасувати арешт (вилучити запис) з державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрованого 18.06.2006 за №3347874 реєстратором: Великоолександрівська державна нотаріальна контора на підставі ссуди, № б/н, від 14 вересня 1963 року, тип обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, за адресою: АДРЕСА_1 , Дата виникнення: 14.09.1963 року, архівна дата: 03.10.2001 09:31, архівний номер: 2387673HERSON3, номер реєстру: 226816-64, внутр. №6E0140242BF2402A3E41.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є належним власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину №439 від 12 червня 1990 року та внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, у грудні 2024 року при спробі вчинення нотаріальних дій позивачу стало відомо про існування заборони на відчуження вказаного будинку, яка була зареєстрована 18 червня 2006 року на підставі ссуди від 14 вересня 1963 року. Власником за цим записом зазначено ОСОБА_2 , особу, яка не має жодного відношення до спірного житлового будинку та позивачу не відома.

Позивач підкреслює, що жодних ссуд він не отримував, боржником за зобов`язаннями, які стали підставою для внесення обтяження, не є, а тому наявність заборони перешкоджає законному здійсненню його права власності. Оскільки про існування обтяження йому стало відомо лише у грудні 2024 року, звернення до суду є єдиним ефективним способом захисту порушеного права.

У зв`язку з цим позивач просить суд скасувати запис про арешт (заборону відчуження) як такий, що не ґрунтується на законних підставах та безпідставно обмежує його право власності.

Стосовно суті позовних вимог нотаріус Карастан О.І. у своїх письмових поясненнях зазначила, що заборона на житловий будинок по АДРЕСА_1 була накладена ще 14 вересня 1963 року у зв`язку з отриманням ОСОБА_2 ссуди (кредиту) на будівництво індивідуального житлового будинку, де він на той час працював у Високопільському РЕС. Після погашення кредиту підприємство повинно було направити повідомлення до нотаріальної контори для зняття заборони, проте такого повідомлення не надходило, у зв`язку з чим обтяження залишалося в силі.

Нотаріус пояснила, що в той період (1963 рік) не існувало Високопільського району та відповідної нотаріальної контори, тому всі нотаріальні дії вчинялися Великоолександрівською державною нотаріальною конторою. Первинні записи про заборону зберігалися лише у паперових архівних книгах, які у подальшому були передані до державного нотаріального архіву. Внаслідок наказу Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 року №85/5 у 20052006 роках всі старі паперові записи були перенесені до електронної бази даних Єдиного реєстру заборон, і саме тоді заборона щодо вказаного об`єкта була відображена у новій електронній системі.

У своїх поясненнях ОСОБА_3 звернула увагу на те, що позивач ОСОБА_1 набувала право власності на житловий будинок у 1990 році на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом, проте на той час перевірка наявності заборони мала здійснюватися шляхом запиту до нотаріальної контори. Аналогічна перевірка повинна була бути проведена і у 2021 році під час державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав, однак державний реєстратор не повідомив власника про існування обтяження.

Крім того, нотаріус навела дані з ДРАЦС щодо смерті ОСОБА_2 у 2015 році, який до дня смерті проживав за адресою АДРЕСА_2 . Вона вказала, що це може свідчити про проведену в селищі перенумерацію житлових будинків, унаслідок чого будинок, який раніше мав номер 41, згодом отримав номер 48. Таким чином, заборона була накладена саме на майно ОСОБА_2 , а не на будинок позивача.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_3 дійшла висновку, що існування заборони у реєстрі є наслідком старих архівних записів та перенумерації будинків у селищі, і що безпосередніх порушень прав позивача діями нотаріальної контори не було.

На судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, проте подала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. У поданій заяві позивач підтвердила заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі.

На судове засідання Карастан О.І., завідувач Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області, не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У поданій заяві вона зазначила, що відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 січня 2025 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області про зняття заборони (скасування арешту) з нерухомого майна.

Разом з тим, ОСОБА_3 вказала, що нотаріус не може бути належним відповідачем у даній категорії справ, оскільки він є публічною особою, якій державою надано повноваження на вчинення нотаріальних дій, та діє неупереджено, без процесуальної заінтересованості у спорі між сторонами. Вона підкреслила, що нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між особами, які звертаються за вчиненням нотаріальних дій, та не може порушувати цивільні права, що є предметом спору.

У зв`язку з цим ОСОБА_3 зазначила, що відповідачем у справі має бути Високопільська селищна військова адміністрація Бериславського району Херсонської області, а Великоолександрівська державна нотаріальна контора може брати участь у справі лише як третя особа. Посилаючись на положення статті 33 ЦПК України, вона просила замінити первісного відповідача - Великоолександрівську державну нотаріальну контору в особі державного нотаріуса Карастан О.І. - на належного відповідача.

На судове засідання відповідач Високопільська селищна військова адміністрація Бериславського району Херсонської області не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений у встановленому законом порядку, однак про поважність причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи зазначені обставини та керуючись статтею 223 ЦПК України, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності вказаних осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується свідоцтвом про право на спадщину №439 від 12 червня 1990 року та записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 5 січня 2021 року. Надані копії реєстраційних документів відповідають одна одній за ідентифікуючими ознаками об`єкта та особи власника, сумнівів щодо належності майна позивачу судом не встановлено.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав і Єдиного реєстру заборон, щодо зазначеного будинку обліковується заборона відчуження, зареєстрована 18 червня 2006 року за №3347874 на підставі ссуди без номера від 14 вересня 1963 року, заявленої Високопільським РЕЄ, у якій як власника вказано ОСОБА_2 . З наданих письмових пояснень завідувача Великоолександрівської державної нотаріальної контори вбачається, що першоджерелом такої заборони є паперова архівна книга 1963 року, а відображення запису у 20052006 роках стало наслідком технічної міграції архівних записів до електронної бази. Додатково повідомлено про смерть ОСОБА_2 у 2015 році та про його проживання за адресою АДРЕСА_2 , що кореспондує з імовірною перенумерацією будинків у селищі.

Зіставлення наведених даних свідчить про відсутність тотожності суб`єкта та об`єкта обтяження з майном позивача: у записі про заборону зазначена інша особа як власник, а походження запису пов`язане з архівним кредитним зобов`язанням 1963 року щодо іншого житлового будинку. Жодних доказів існування чинного забезпечувального зобов`язання, іпотеки, арешту в межах виконавчого провадження або іншої законної підстави, яка б обмежувала право власності ОСОБА_1 на спірний будинок, відповідачами суду не подано. Даних про набуття позивачем статусу боржника за відповідною ссудою чи правонаступництво за таким зобов`язанням також не встановлено.

За своєю правовою природою запис про заборону відчуження має похідний характер і може існувати лише за наявності дійсної матеріальної підстави. За відсутності такого підґрунтя продовження дії запису створює фактичні перешкоди у здійсненні позивачем правомочностей власника, що відповідає змісту негаторного порушення. Власник майна відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому майном. Гарантії непорушності права власності встановлені статтею 321 ЦК України, а на рівні Конституції України та міжнародних зобов`язань держави закріплені статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Подальше існування запису без правової підстави не відповідає вимогам законності та пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Суд бере до уваги усталену правову позицію, відповідно до якої вимоги власника про звільнення майна з під арешту та усунення перешкод у здійсненні права власності розглядаються за правилами, встановленими для негаторних позовів, і підлягають задоволенню у разі доведення належності майна позивачу та відсутності чинної правової підстави для обмеження його прав. У справі, що розглядається, позивач належними і допустимими доказами підтвердив право власності та факт наявності перешкод, тоді як відповідачі не надали доказів існування діючого забезпечувального зобов`язання або іншої законної підстави для збереження заборони.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення запису про скасування обтяження здійснюється на підставі рішення суду. Отже, ефективним способом захисту у даному випадку є скасування спірного запису про заборону відчуження.

З огляду на встановлені обставини, оцінені за стандартом доведення переваги більш вагомих доказів, суд доходить висновку, що підстав для подальшого перебування спірного нерухомого майна під забороною відчуження немає, а заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом скасування запису про обтяження від 18 червня 2006 року №3347874 щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , із вилученням такого запису з відповідного реєстру.

Стосовно тверджень представника відповідача Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області про неналежного відповідача суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежним відповідачем вважається особа, залучена до участі у справі як відповідач, яка не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

У даному випадку, нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження на вчинення нотаріальних дій, і при їх вчиненні він діє від імені держави, не набуваючи та не реалізовуючи особистого матеріального інтересу. Вчинення чи реєстрація нотаріальної дії не породжує для нотаріуса цивільних прав чи обов`язків у правовідносинах між власником майна та іншими суб`єктами. Таким чином, нотаріус або нотаріальна контора не є стороною спірних матеріальних правовідносин і не може порушувати чи обмежувати права позивача на майно.

Обов`язок відповідати за позовом у справах про звільнення майна з-під арешту покладається на орган чи установу, за ініціативою яких арешт (обтяження) був накладений або підтримується. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для внесення заборони стала ссуда 1963 року, видана Високопільським РЕЄ, а обтяження у подальшому було перенесено до реєстру у порядку архівного відображення. Таким чином, нотаріальна контора лише виконала технічну функцію щодо перенесення даних до електронного реєстру та не є суб`єктом, який зобов`язаний відповідати за позовом у цій категорії справ.

Отже, Великоолександрівська державна нотаріальна контора Херсонської області є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є особою, яка повинна відповідати за пред`явленим позовом, і не має процесуальної заінтересованості у результаті його вирішення. У зв`язку з цим у задоволені позову до неї слід відмовити.

З огляду на характер позову, а також враховуючи, що вимоги позивача не могли бути задоволені відповідачем Високопільською селищною військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області у позасудовому порядку через відсутність у останнього відповідних повноважень та об`єктивної можливості усунути обставини, що стали підставою для звернення до суду, суд вважає, що судові витрати, понесені позивачем, слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10 - 13, 141, 209, 259, 263 - 265 ЦПК України, та вищезазначеними положеннями цивільного законодавства, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Високопільської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області задовольнити.

Скасувати арешт (вилучити запис) з державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрованого 18.06.2006 за №3347874 реєстратором: Великоолександрівська державна нотаріальна контора на підставі ссуди, № б/н, від 14 вересня 1963 року, тип обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, за адресою: АДРЕСА_1 , Дата виникнення: 14.09.1963 року, архівна дата: 03.10.2001 09:31, архівний номер: 2387673HERSON3, номер реєстру: 226816-64, внутр. №6E0140242BF2402A3E41.

Судові витрати покласти на позивача.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області про зняття арешту з майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 вересня 2025 року.

Суддя: __________________ О.О. Сікора